РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2023Справа № 910/1713/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця»

про стягнення 830.898,14 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

02.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни до Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця» про стягнення 830.898,14 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору № 110 про надання послуг від 01.09.2020 позивачем надано консультаційні послуги відповідачу у розмірі 613.956,58 грн, що підтверджується рахунками-фактури та актами виконаних робіт (наданих послуг) за період липень 2021 року - січень 2023 року. За умовами договору оплата послуг позивача за попередній місяць здійснюється шляхом 100% оплати відповідачем по безготівковому розрахунку протягом 5-ти банківських днів з моменту отриманого рахунку позивача, але не пізніше 15-го числа поточного місяця. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань згідно договору про надання послуг № 110 від 01.09.2020, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 830.898,14 грн, з яких 613.956,58 грн основного боргу, 155.591,74 грн пені, 52.014,32 грн інфляційних втрат та 9.335,50 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1713/23 від 07.02.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

14.02.2023 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 відкрито провадження у справі № 910/1713/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.02.2023 було 17.02.2023 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 087 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02088,м. Київ, вул. Євгенія Харченка (Леніна), 31, оф. 2 , яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 17.02.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 22.02.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 087, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 09.03.2023 включно.

21.02.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення. 22.02.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника.

24.02.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про надання йому доступу до електронної справи № 910/1713/22 в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».

27.02.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що оскільки надання позивачем послуг маркетингового та рекламного характеру за договором № 110 від 01.09.2020 безпосередньо залежали від здійснення відповідачем постачання товарів позивачу за договором поставки № 154 від 01.03.2020, дія якого закінчилася 31.12.2020 та поставка за цим договором за період з липня 2021 року по січень 2023 року не здійснювалась, а тому здійснені позивачем нарахування за надані послуги є необґрунтованими та безпідставними. Також відповідач вказує на те, що долучені позивачем акти виконаних робіт та рахунки-фактури відповідачу не направлялись, а про їх існування відповідач дізнався лише отримавши дану позовну заяву. Відповідач вказує також на те, що надані позивачем акти виконаних робіт не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так як не містять усіх обов`язкових реквізитів, зокрема, не розшифровано зміст та обсяг наданих послуг.

06.03.2023 від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти або майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця» в межах ціни позову 830.898,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1713/23 від 08.03.2023 в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни про забезпечення позову відмовлено повністю.

03.04.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення. 03.04.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника.

10.04.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про врахування при визначені складу судових витрат та їх розподілу між сторонами витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 16.000,00 грн.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2020 між Фізичною особою-підприємцем Мельник Альоною Сергіївною (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця» (відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг № 110 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець надає замовнику консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції замовника, що поставляється замовником виконавцю за окремо укладеним договором поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020.

Спір виник в зв`язку з тим, що позивачем за період з липня 2021 року по січень 2023 року (включно) надано відповідачу консультаційні послуги на суму 613.956,58 грн, які відповідачем сплачено не було. Також за неналежне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані пеня у розмірі 155.591,74 грн, 52.014,32 грн інфляційних втрат та 3% річних в сумі 9.335,50 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Розділом 2 «Зобов`язання сторін» договору сторони погодили наступне

Згідно даного договору виконавець надає замовнику консультаційні послуги стосовно: передпродажної підготовки товару; рекомендації відносно доцільності та ефективності розміщення продукції на торговому обладнані (полках, стендах) безпосередньо в торговому залі (п. 2.1 договору).

Проводить заходи по просуванню та стимулюванню продажу і мерчандайзингу товарів замовника (п. 2.2 договору).

Поширює інформацію про товар, що постачається замовником, серед споживачів та заохочення їх до покупки таких товарів (п. 2.3 договору).

Надає рекламні послуги (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору за послуги, які виконує виконавець, замовник сплачує на підставі рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця:

- щомісячний маркетинговий платіж в розмірі 1.000,00 грн за розміщення одного холодильного обладнання ТМ «Белая Бяроза», ТМ «Ласунка», ТМ «Ласка»;

- щомісячний платіж в розмірі - 20% згідно договору поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020, за кожний місяць;

- вхід в нову торгову точку 1 SKU в магазин - 250,00 грн;

- за ведення 1 SKU в мережу - 3.750,00 грн;

- ротація 1 SKU в мережі - 1.875,00 грн.

Зі змісту даного пункту договору вбачається, що сторони чітко визначили види послуг за які здійснюється оплата та погодили суми, що підлягають сплаті за кожну з перелічених послуг.

Згідно з п. 3.2 договору оплата послуг виконавця за попередній місяць здійснюється шляхом 100% оплати замовником по безготівковому розрахунку протягом 5-х банківських днів з моменту отримання рахунку виконавця, але не пізніше 15-го числа поточного місця.

В підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано рахунки-фактури на загальну суму 613.956,58 грн, а саме:

- рахунок-фактура № АС-0000019 від 31.07.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за липень 2021 року на суму 14.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000020 від 31.07.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за липень 2021 року на суму 9.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000030 від 31.08.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за серпень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000018 від 30.09.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за вересень 2021 року на суму 3.680,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000019 від 30.09.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за вересень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000028 від 31.10.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за жовтень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000017 від 30.11.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за листопад 2021 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000019 від 31.12.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за грудень 2021 року на суму 20.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000020 від 31.12.2021 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за грудень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000014 від 31.01.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за січень 2022 року на суму 60.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000015 від 31.01.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за січень 2022 року на суму 60.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000027 від 28.02.2022 за консультаційні послуги за 2021 рік, за лютий 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000005 від 31.03.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за березень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000011 від 30.04.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за квітень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000015 від 31.05.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за травень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000014 від 30.06.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за червень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000013 від 31.07.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за липень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000016 від 31.08.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за серпень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000020 від 30.09.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за вересень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000021 від 31.10.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за жовтень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000022 від 30.11.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за листопад 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000018 від 31.12.2022 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за грудень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000001 від 15.01.2023 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за січень 2023 року на суму 11.500,00 грн;

- рахунок-фактура № АС-0000002 від 15.01.2023 за консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за січень 2023 року на суму 104.776,58 грн.

Щодо наданих позивачем рахунків-фактур суд відзначає наступне

Як вже було зазначено, пунктом 3.1 сторони визначили види послуг за які здійснюється оплата та погодили суми, що підлягаю сплаті за кожну з перелічених послуг.

З даного пункту договору також вбачається, що частина послуг сплачується щомісячно (маркетинговий платіж в розмірі 1.000,00 грн та платіж в розмірі - 20% згідно договору поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020), а щодо інших послуг не встановлено обов`язку щомісячної оплати.

З наданих позивачем рахунків-фактури № АС-0000019 від 31.07.2021, № АС-0000020 від 31.07.2021, № АС-0000030 від 31.08.2021, № АС-0000018 від 30.09.2021, № АС-0000019 від 30.09.2021, № АС-0000028 від 31.10.2021, № АС-0000017 від 30.11.2021, № АС-0000019 від 31.12.2021, № АС-0000020 від 31.12.2021, № АС-0000014 від 31.01.2022, № АС-0000015 від 31.01.2022, № АС-0000027 від 28.02.2022, № АС-0000005 від 31.03.2022, № АС-0000011 від 30.04.2022, № АС-0000015 від 31.05.2022, № АС-0000014 від 30.06.2022, № АС-0000013 від 31.07.2022, № АС-0000016 від 31.08.2022, № АС-0000020 від 30.09.2022, № АС-0000021 від 31.10.2022, № АС-0000022 від 30.11.2022, № АС-0000018 від 31.12.2022, № АС-0000002 від 15.01.2023, № АС-0000001 від 15.01.2023 вбачається, що позивачем пред`явлено до сплати за надані консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції.

Проте, з вказаних рахунків-фактури не є можливим встановити, які саме послуги було надано, їх кількість та вартість кожної окремої послуги.

Також суд погоджується із запереченнями відповідача, щодо пов`язаності надання послуг за договором про надання послуг № 110 від 01.09.2020 з поставкою товару за договором постави № 154 від 01.03.2020.

Умовами договору № 110 від 01.09.2020 встановлено, що консультаційні послуги в місцях продажу товару надаються для збільшення об`ємів продажу продукції замовника, що поставляється замовником виконавцю за окремо укладеним договором поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020.

Також зі змісту п. 3.1 договору № 110 від 01.09.2020 вбачається, що щомісячний платіж в розмірі 20%, вираховується відповідно до договору поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020.

Відповідачем разом з відзивом на позов надано копію укладеного між ТОВ «Ласка Столиця» та ФОП Мельник Інною Володимирівною договору поставки № 154 від 01.03.2020.

Відповідно до п. 9.2 договору поставки № 154 від 01.03.2020 строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору, та закінчується 31 грудня 2020 року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідач у своїх запереченнях вказує, що термін дії договору поставки № 154 від 01.03.2020 закінчився 31.12.2020.

Підтвердженням того, що договір поставки № 154 від 01.03.2020 закінчив свою дію свідчить та обставина, що 01.01.2021 між сторонами укладено новий договір поставки за № 39 умови якого відрізняються від умов договору поставки № 154 від 01.03.2020.

Документального підтвердження, що договір поставки № 154 від 01.03.2020 був продовжений сторонами шляхом здійснення певних дій у письмовому вигляді не подано, тому у суду відсутня підстави вважати, що даний договір є наразі чинним.

Враховуючи вищевикладене, суд немає можливості встановити, яким чином розраховувався щомісячний платіж у розмірі 20%, відповідно до договору поставки з ФОП Мельник І.В. № 154 від 01.03.2020 і чи, взагалі, відповідний платіж врахований в заявлену позивачем суму.

Умовами договору встановлено, що за надані послуги замовник сплачує на підставі рахунка-фактури та визначено, що оплата здійснюється протягом 5-х банківських днів з моменту отримання рахунку виконавця, але не пізніше 15-го числа поточного місця.

З викладеного вбачається, що факт отримання відповідачем рахунку-фактури є безпосередньою підставою для здійснення останнім оплати за надані позивачем послуги.

Відповідач у поданому до суду відзиві вказує, що надані позивачем до позову рахунки-фактури позивачем не направлялися, а відповідач, відповідно, їх не отримував.

Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і підтверджує факт надання послуги відділенням зв`язку.

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, позивач в якості належних доказів надіслання відповідачу вище перелічених рахунків-фактури має подати розрахунковий документ (касовий чек, поштову квитанцію), який підтверджує факт прийняття для пересилання поштового відділенням зв`язку разом з описом вкладення кореспонденції у цінний лист, який підтверджує зміст поштового відправлення.

Проте, позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження направлення рахунків-фактури № АС-0000019 від 31.07.2021, № АС-0000020 від 31.07.2021, № АС-0000030 від 31.08.2021, № АС-0000018 від 30.09.2021, № АС-0000019 від 30.09.2021, № АС-0000028 від 31.10.2021, № АС-0000017 від 30.11.2021, № АС-0000019 від 31.12.2021, № АС-0000020 від 31.12.2021, № АС-0000014 від 31.01.2022, № АС-0000015 від 31.01.2022, № АС-0000027 від 28.02.2022, № АС-0000005 від 31.03.2022, № АС-0000011 від 30.04.2022, № АС-0000015 від 31.05.2022, № АС-0000014 від 30.06.2022, № АС-0000013 від 31.07.2022, № АС-0000016 від 31.08.2022, № АС-0000020 від 30.09.2022, № АС-0000021 від 31.10.2022, № АС-0000022 від 30.11.2022, № АС-0000018 від 31.12.2022, № АС-0000002 від 15.01.2023, № АС-0000001 від 15.01.2023 на адресу відповідача, а отже матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт повідомлення відповідача про суму, яка підлягає сплаті за надані послуги.

Також суд відзначає наступне

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 7.1 договору він набирає сили з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31.10.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх фінансових та інших зобов`язань.

Пунктом 7.4 договору сторони передбачили, що всі додатки, доповнення і зміни до даного договору є дійсними, якщо вони викладені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін.

01.10.2021 між Фізичною особою-підприємцем Мельник Альоною Сергіївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 110 про надання послуг від 01.09.2020, відповідно до якої добавили зміни до розділу 7 «Інші умови» виклавши п. 7.1 в наступній редакції: « 7.1. Даний договір набирає сили з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх фінансових та інших зобов`язань.»

Документального підтвердження, що договір про надання послуг № 110 від 01.09.2020 був продовжений сторонами стоком ще на 2 роки (2022-2023 роки) не подано, тому у суду відсутні підстави вважати, що даний договір є чинним, а отже позивачем не доведено підставу виставлення рахунків-фактури № АС-0000014 від 31.01.2022, № АС-0000015 від 31.01.2022, № АС-0000027 від 28.02.2022, № АС-0000005 від 31.03.2022, № АС-0000011 від 30.04.2022, № АС-0000015 від 31.05.2022, № АС-0000014 від 30.06.2022, № АС-0000013 від 31.07.2022, № АС-0000016 від 31.08.2022, № АС-0000020 від 30.09.2022, № АС-0000021 від 31.10.2022, № АС-0000022 від 30.11.2022, № АС-0000018 від 31.12.2022, № АС-0000002 від 15.01.2023, № АС-0000001 від 15.01.2023 за надані послуги в цей період з посиланням на договір № 110 від 01.09.2020.

В якості підтвердження наданих послуг позивачем надано наступні акти виконаних робіт (послуг)

Акт № 19 від 31.07.2021 за липень 2021 року на суму 14.000,00 грн;

Акт № 20 від 31.07.2021 за липень 2021 року на суму 9.000,00 грн;

Акт № 30 від 31.08.2021 за серпень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 18 від 30.09.2021 за вересень 2021 року на суму 3.680,00 грн;

Акт № 19 від 30.09.2021 за вересень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 28 від 31.10.2021 за жовтень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 17 від 30.11.2021 за листопад 2021 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 19 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 20.000,00 грн;

Акт № 20 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 14 від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 60.000,00 грн;

Акт № 15 від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 27 від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 5 від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 11 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 15 від 31.05.2022 за травень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 14 від 30.06.2022 за червень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 13 від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 16 від 31.08.2022 за серпень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 20 від 30.09.2022 за вересень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 21 від 31.10.2022 за жовтень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 22 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 18 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 23.000,00 грн;

Акт № 2 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 104.776,58 грн;

Акт № 1 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 11.500,00 грн.

Зі змісту актів виконаних робіт (послуг) вбачається, що виконавцем надані консультаційні послуги в місцях продажу товару для збільшення об`ємів продажу продукції за місяць, а отже із вище перелічених актів також неможливо встановити, які саме послуги було нібито надано.

Надані позивачем акти підписані лише виконавцем (позивачем), боку замовника (відповідача) підпис та відбиток печатки на актах відсутній, а отже вони не підтверджують ні факту надання послуг ні вартості наданих послуг.

Суд відзначає, що умовами договору не встановлено обов`язку щодо підписання між сторонами актів виконаних робіт (послуг) та взагалі не передбачено жодної умови яка б визначала порядок надання та прийняття послуг.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Зокрема стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не підтверджено надання послуг відповідачу, їх вартість в розмірі 613.956,58 грн та настання строку виконання зобов`язання у відповідача по сплаті цих послуг.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 613.956,58 грн боргу за надані послуги за період з липня 2021 року по січень 2023 року включно.

У задоволенні вимог про стягнення 155.591,74 грн. пені, 52.014,32 грн. інфляційних втрат, 9.335,50 грн 3% річних також слід відмовити, оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, в задоволені якої судом відмовлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Стосовно розподілу витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 16.000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що орієнтовний розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 16.000,00 грн.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

14.09.2020 між відповідачем (клієнт) та адвокатом Раілко Сергієм Вікторовичем (адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги № 14/09-20 (далі - договір № 14/09-20) за умовами якого адвокат, за винагороду та на користь клієнта зобов`язується надавати правову допомогу клієнту та здійснювати представництво його інтересів в судах, в тому числі господарських. Клієнт зобов`язується прийняти надану правову допомогу та сплатити адвокату гонорар.

Відповідно до п. 1.2 договору № 14/09-20 конкретний вид правової допомоги, а також порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати визначається стонами у додаткових угодах до цього договору.

21.02.2023 відповідачем та адвокатом Раілко Сергієм Вікторовичем укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги № 14/09-20 від 14.09.2020, відповідно до якої адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, як відповідачу у справі № 910/1713/23 за позовом Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни до клієнта про стягнення заборгованості за договором № 110 про надання послуг від 01.09.2020.

Пунктом 2 додаткової угоди № 3 сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги визначається наступним чином

2.1. 4.000,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи, консультування клієнта щодо підстав та порядку стягнення заборгованості за договором про надання послуг, формування правової позиції за наданими матеріалами. Зазначена винагорода сплачується на користь адвоката одноразово.

2.2. 12.000,00 грн за підготовку відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, необхідних для обґрунтування правової позиції клієнта за відповідними позовними вимогами Мельник А.С., збирання відомостей про факти, що можуть бути використані як докази у господарській справі, здійснення правового аналізу судових рішень Верхового Суду у подібних правовідносинах. Зазначена винагорода сплачується на користь адвоката одноразово.

2.3. 4.000,00 грн за кожне судове засідання, в якому бере участь адвокат, у зв`язку з розглядом господарської справи № 910/1713/23. Зазначена винагорода визначається з урахуванням кількості судових засідань, в яких адвокат здійснив представництво інтересів клієнта під час розгляду відповідної господарської справи.

05.04.2023 між позивачем та адвокатом підписано акт прийому-передачі послуг за договором № 14/09-20 від 14.09.2020 (додаткова угода № 3 від 21.02.2023), відповідно до якого адвокатом надано правову допомогу клієнту, як відповідачу у справі № 910/1713/23 за позовом ФОП Мельник А.С. до клієнта про стягнення заборгованості за договором № 110 про надання послуг від 01.09.2020.

Пунктом 3 вказаного акту сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги за договором від 14.09.2020 та додатковою угодою № 3 від 21.02.2023 складає 4.000,00 грн (за ознайомлення з матеріалами справи, консультування клієнта щодо підстав та порядку стягнення заборгованості за договором про надання послуг, формування правової позиції за наданими матеріалами) та 12.000,00 грн (за підготовку відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, необхідних для обґрунтування правової позиції клієнта за відповідними позовними вимогами Мельник А.С., збирання відомостей про факти, що можуть бути використані як докази у господарській справі, здійснення правового аналізу судових рішень Верхового Суду у подібних правовідносинах) = 16.000,00 грн.

Винагорода виплачена відповідачем адвокату в розмірі 16.000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з ПуАТ «КБ «Акордбанк» по особовому рахунку адвоката Раілко С.В., з якої вбачається що 03.04.2023 ТОВ «Ласка Столиця» перераховано адвокату Раілко С.В. 16.000,00 грн з призначенням платежу: «гонорар за договором № 14/09-20 про надання правової допомоги від 14.09.2020. Додаткова угода № 3 від 21.02.2023».

Підтвердженням того, що Раілко Сергій Вікторович є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2542/10 від 25.03.2004.

Позивачем клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу не подано та жодними засобами доказування неспівмірність розміру витрат не підтверджено.

Суд приходить до висновку про відповідність заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати відповідача на професійну правову допомогу покладаються на позивач повністю в сумі 16.000,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мельник Альони Сергіївни ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Столиця» (02088, м. Київ, вул. Євгенія Харченка (Леніна), 31, оф. 2, ) 16.000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова