УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

24.04.2023Справа № 910/5891/23

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Тищенка Юрія Олеговича ( АДРЕСА_1 ) заборгованості у розмірі 100 478, 97 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Тищенка Юрія Олеговича заборгованості за Договором № 443206-КС-001 про надання кредиту (Електронна форма) від 09.01.2022, в розмірі 100 478, 97 грн, посилаючись на укладення договору в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із заяви, в її обґрунтування заявник зазначає, що між сторонами мало місце укладення в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями договору № 443206-КС-001 про надання кредиту від 09.01.2022, в розмірі 75000, 00 грн. Термін дії договору до 01.05.2022.

Оскільки, боржник лише частково повернув наданий кредит, заявник звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості у розмірі 100 478, 97 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 62 078, 37 грн; суми прострочених платежів по процентах - 38 400, 60 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0, 00 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч.2 статті 96 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів даної заяви, заявником подано електронний доказ (Договір) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд".

Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Саме накладання електронного підпису завершує створення електронного документа.

Таким чином, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ.

Схожа за змістом правова позиція міститься в постановах ВС КГС від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 15.04.2021 у справі №910/8554/20 та у постанові ВС КЦС від 19.01.2022 №202/2965/19.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що затверджена наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814 та є наразі чинною (надалі - Інструкція) канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду в паперовій формі, а також в електронній формі, якщо вони надійшли в порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС. (пункт 1 розділу ІІ Інструкції).

Судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду судових справ у суді, приймає та реєструє в АСДС канцелярія відповідно до Положення про АСДС.

При надходженні до суду електронного документа, засвідченого кваліфікованим електронним підписом, оригінал такого електронного документа вноситься до АСДС разом з відповідним кваліфікованим електронним підписом та звітом про результати перевірки дійсності цього підпису (пункт 11 розділу ІІ Інструкції).

При цьому, згідно підпункту 5.4. пункту 5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 № 1846/0/15-21: електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, який містить обов`язкові реквізити документа, правовий статус якого засвідчено кваліфікованим електронним підписом автора.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" (частина перша статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (частини четверта-шоста статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Порядок дій щодо створення засвідченої копії документа у паперовій формі з електронного документа визначається відповідно до вимог глави 11 розділу II Правил (пункт 2 глави 6 розділу II Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2014 року N 1886/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2014 року за N 1421/26198, у чинній редакції).

Копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину (пункт 6 глави 11 розділу ІІ Порядку).

Електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" тут і далі у редакції, чинній на момент подання апеляційних скарг).

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина четверта статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Відповідно до пункту 31 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" перевірка - процес засвідчення справжності і підтвердження того, що електронний підпис чи печатка є дійсними.

Перевірка кваліфікованого електронного підпису чи печатки проводиться будь-якою особою з метою отримання інформації про дійсність чи недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки (пункт 82 Вимог у сфері електронних довірчих послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року N 992).

Таким чином, у випадку подання до суду електронного доказу в тому числі у паперовій формі, зокрема і Договору, що укладений в електронній формі, разом із відповідною заявою, що подається з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» заявником має подаватись електронний доказ, що містить такі обов`язкові реквізити електронного документа (доказу) як ЕЦП підписувачів документу (в даному випадку сторін договору, що укладався в електронній формі), з метою пересвідчення судом у реальності факту укладання такого договору.

При цьому, у випадку наявності на відповідному документі електронних цифрових підписів, у відповідальних працівників канцелярії суду, що здійснюють завантаження до АСДС та КП «ДСС» електронного документа, а також безпосередньо у Суду, має бути можливість здійснити перевірку наявності таких підписів на документі та формуванні відповідних сертифікатів.

В тому числі, заявники при поданні до суду електронних доказів не позбавлені права відразу долучати до заяви звіти (сертифікати) про результати перевірки дійсності електронних цифрових підписів на документах.

Так, Міністерство цифрової трансформації України (далі - Мінцифри) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері електронних довірчих послуг і виконує функції центрального засвідчувального органу.

Згідно із наказом Мінцифри від 27 серпня 2021 року N 115 "Про затвердження Регламенту роботи центрального засвідчувального органу", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за N 1313/36935, Державне підприємство "ДІЯ" визначено адміністратором інформаційно-телекомунікаційної системи центрального засвідчувального органу, що здійснює технічне та технологічне забезпечення виконання функцій центрального засвідчувального органу.

Згідно із пунктом 5 Регламенту роботи центрального засвідчувального центру, затвердженого наказом Мінцифри від 27 серпня 2021 року N 115 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за N 1313/36935, адресою електронного інформаційного ресурсу центрального засвідчувального органу, доступ до якого забезпечується через телекомунікаційні мережі загального користування цілодобово (далі - офіційний вебсайт ЦЗО) є: www.czo.gov.ua.

Суд констатує, що наразі перевірку наявності електронних цифрових підписів на документах можливо здійснити за допомогою онлайн-сервісів розміщених на офіційних сторінках Центрального засвідчувального органу Міністерство цифрової трансформації України («Перевірити підпис» - https://czo.gov.ua/verify) та КНЕДП ДПС («Перевірка підписаних даних» - https://ca.tax.gov.ua/verify), що в тому числі, надають право користувачам сформувати та роздрукувати протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (тих самих звітів про результати перевірки підписів).

Проте, за результатами здійсненої судом перевірки суд встановив, що надісланий через «Електронний суд» разом із заявою про видачу судового наказу електронний доказ - Договір № 443206-КС-001 про надання кредиту від 09.01.2022 не містить електронних цифрових підписів сторін, що його уклали, а лише містить електроннийи цифровий підпис представника заявника, що подав заяву через Електронний кабінет - Духоти Ігоря Вікторовича, також відповідного протоколу перевірки щодо підписів сторін договору, які його уклали не долучено і самим заявником.

За таких обставин, суд не може пересвідчитись в тому, що договір № 443206-КС-001 про надання кредиту від 09.01.2022 дійсно був укладений в електронному вигляді.

Суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 ГПК України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Враховуючи те, що суд позбавлений можливості пересвідчитись в факті укладення між заявником та боржником договору про надання кредиту, що не виключає спору про право, зокрема щодо укладення такого договору, що в свою чергу має доводиться в загальному порядку на підставі належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, в тому числі про те, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення грошової вимоги з якою заявник звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу у відповідному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що заявником порушено п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, зокрема не подано до суду документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що згідно з п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставами для відмови заявнику у видачі судового наказу.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з приписів ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 150, 152, 153, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Тищенка Юрія Олеговича заборгованості у розмірі 100 478, 97 грн.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких