ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2747/22

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця Єгорової Надії Миколаївни до фізичної особи-підприємця Нетлюх Павла Ярославовича про стягнення 318 534,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Єгорова Надія Миколаївна (далі по тексту ОСОБА_1 ) звернулась до господарського суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Нетлюх Павла Ярославовича (далі по тексту ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 318 534,35 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 240 267,09 грн., 3% річних у розмірі 3 712,62 грн., збитків від інфляції у розмірі 26 764,53 грн., пені у розмірі 47 790,11 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №7 від 01.11.2021р. в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 29.11.2022р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.01.2023р. до суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розстрочення суми боргу протягом січня-березня 2023р. у зв`язку з відсутністю у відповідача фінансової можливості сплатити всю суму заборгованості у розмірі 240 267,09 грн.

12.04.2023р. до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 239 950,00 грн. у зв`язку із сплатою відповідачем зазначеної суми після відкриття судом провадження по даній справі.

24.04.2023р. до суду від Нетлюх П.Я. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. При цьому, відповідачем було вказано про оплату боргу у розмірі 239 950,00 грн. за отриманий згідно договору №7 від 01.11.2021р. товар.

Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

01.11.2021р. між Єгоровою Н.М. (Постачальник) та Нетлюх П.Я. (Покупець) було укладено договір поставки №7, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця текстильні товари, тканину, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов цього договору. Характеристики, кількість, номенклатура, ціна й загальна вартість товару, що поставляється по даному договору, зазначається сторонами в специфікаціях, рахунках-фактурах та видаткових накладних.

Згідно з п. 1.4 договору поставки №7 від 01.11.2021р. умова про поставку відповідної партії товару вважається виконаною у момент підписання сторонами видаткової накладної або товарно-транспортної накладної на відповідну партію товару.

Умовами п. 2.1 договору поставки №7 від 01.11.2021р. сторонами було передбачено, що поставка здійснюється на умовах EXW (самовивіз зі складу Постачальника). Адреса складу Постачальника узгоджується сторонами за допомогою електронного зв`язку чи усно (по телефону). Поставка здійснюється силами та за рахунок Покупця. Обов`язок Постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі Постачальником товару Покупцю на складі Постачальника га підписанням видаткової накладної на товар.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.4, 2.5 договору поставки №7 від 01.11.2021р. право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі товару Покупцеві або уповноваженій ним особі, що засвідчується підписаною сторонами видатковою накладною. Загальний обсяг і вартість товару, що постачається за цим договором, складається із загальної вартості товару, поставленого протягом строку дії договору згідно із підписаними видатковими накладними. Датою поставки товару (партії товару) є дата підписання відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. п. 3.3, 3.4 договору поставки №7 від 01.11.2021р. поставка товару здійснюється на умовах відстрочки платежу (оплати) за товар. Покупець сплачує платежі у наступному порядку: 400 000,00 грн. до 31 грудня 2021 року; 239 767,09 грн. до 31 березня 2022 року.

Положеннями п. 7.3 договору поставки №7 від 01.11.2021р. визначено, що при порушенні строків оплати товару Покупець сплачує Постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період прострочення оплати, від вартості несвоєчасно оплаченого товару, за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.4 договору поставки №7 від 01.11.2021р. даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31 грудня 2022 року, але в кожному разі до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

У додатку №1 (специфікація) до договору поставки №7 від 01.11.2021р. сторонами було визначено найменування товару, його кількість та ціну. Так, згідно підписаної сторонами специфікації загальна вартість товару, який мав бути поставлений позивачем складає 636 767,09 грн.

09.11.2021р. ОСОБА_1 було виставлено Нетлюх П.Я. рахунок №23 на суму 639 767,09 грн. згідно договору поставки №7 від 01.11.2021р.

Згідно підписаного Єгоровою Н.М. акту звірки взаємних розрахунків за договором №7 від 01.11.2021р. поставка товару відбулася 10.11.2021р.; загальна суму здійснених відповідачем оплат складає 399 500,00 грн., заборгованість відповідача складає 240 267,09 грн.

Крім того, на підтвердження факту оплати з боку Нетлюх П.Я. поставленого товару позивачем було надано суду меморіальні ордери за період з 17.12.2021р. по 31.12.2021р., а також виписки по банківському рахунку, з яких вбачається, що на рахунок позивача дійсно були перераховані грошові кошти у розмірі 399 500,00 грн. із вказівкою у графі призначення платежів: за тканину згідно договору №7 від 01.11.2021р.

В процесі вирішення судом даного спору ОСОБА_1 було залучено також до матеріалів справи банківську виписку від 14.02.2023р. на підтвердження перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 79 950,05 грн.; банківську виписку від 15.03.2023р. на підтвердження перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 40 000,06 грн. та у розмірі 40 000,00 грн.; банківську виписку від 11.04.2023р. на підтвердження перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 70 000,00 грн. та у розмірі 10 000,00 грн. Таким чином, загальна сума сплачених відповідачем в процесі розгляду даного спору грошових коштів складає 239 950,11 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Господарським судом під час вирішення даної справи було встановлено, що 01.11.2021р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поставки №7, за умовами якого позивач мала поставити відповідачу товар на загальну суму 636 767,09 грн. Відповідачем, в свою чергу, були прийняті на себе зобов`язання сплатити у строк до 31.12.2021р. грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн. та у строк до 31.03.2022р. - 239 767,09 грн.

Слід зазначити, що п. п. 1.4, 2.2, 2.5 договору поставки №7 від 01.11.2021р. сторонами було передбачено, що підписана сторонами видаткова накладна підтверджує факт постачання товару та підтверджує перехід права власності на товар від позивача до відповідача.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні 16 липня 1999 року N 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Приписами ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Проте, в порушення умов договору поставки №7 від 01.11.2021р. та вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні ОСОБА_1 не було надано суду видаткової накладної, підписаної сторонами, на підтвердження постачання відповідачу 10.11.2021р. товару на загальну суму 639 767,09 грн. Таким чином, докази на підтвердження поставки позивачем товару в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Господарський суд зазначає, що ОСОБА_2 у поданій до суду 12.04.2023р. заяві наголошує про перерахування на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 239 950,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №7 від 01.11.2021р.

З огляду на викладене господарський суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України, яка встановлює підстави звільнення від доказування, враховуючи підтвердження Нетлюх П.Я. факту перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 239 950,00 грн., визнає надані позивачем виписки по банківському рахунку достатніми доказами на підтвердження сплати відповідачем заборгованості у розмірі 239 950,11 грн. за поставлений позивачем товар незважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів поставки товару.

Відповідно до п.2 ч.1, ч. 4, 5 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Так, у п. п. 3.12, 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підсумовуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи виписки по банківському рахунку, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основного боргу у розмірі 239 950,11 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основного боргу у розмірі 316,98 грн. (240 267,09 грн. - 239 950,11 грн. = 316,98 грн.) необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю доказів поставки товару.

З посиланням на умови договору поставки №7 від 01.11.2021р., а також приписи ст. 625 ЦК України, ОСОБА_1 було нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 3 712,62 грн., які були нараховані на суму боргу у розмірі 240 267,09 грн. за період з 01.04.2022р. по 05.10.2022р.; збитки від інфляції у розмірі 26 764,53 грн., які були нараховані на суму боргу у розмірі 240 267,09 грн. з урахуванням показників інфляції за квітень-серпень 2022р.; пеню у розмірі 47 790,11 грн., які були нараховані на суму боргу у розмірі 240 267,09 грн. за період з 01.04.2022р. по 31.08.2022р.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у названій частині суд враховує, що відповідач не заперечував як факт поставки йому товару, так і факт перерахування на рахунок позивача грошових коштів у розмірі 399 500,00 грн. до дати звернення позивача до суду із даними позовними вимогами.

Наведене, з урахуванням визначеного у п. 3.4 договору поставки №7 від 01.11.2021р. максимального строку оплати вартості поставленого товару на суму 239 767,09 грн. 31.03.2022р., дозволяє суду дійти висновку про наявність у позивача права нараховувати збитки від інфляції, 3% річних та пеню на заборгованість у розмірі 239 950,11 грн. Підстави для нарахування збитків від інфляції, 3% річних та пені на всю заявлену до стягнення суму боргу відсутні, оскільки докази поставки товару на суму 316,98 грн. суду надані не були.

З викладених обставин господарський суд, здійснивши перерахунок збитків від інфляції, 3% річних та пені на заборгованість у розмірі 239 950,11 грн., доходить висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача збитків від інфляції у розмірі 26 729,22 грн., 3% річних у розмірі 3 707,72 грн., пені у розмірі 47 727,06 грн.

Вирішуючи питання про розмір пені, який має бути присуджений до стягнення із ОСОБА_2 , господарський суд враховує наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд зауважує, що приписами чинного законодавства не встановлено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких суд може зменшити неустойку, а, отже, вирішення вказаного питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарським судом враховано, що відповідачем було оплачено заявлену до стягнення ОСОБА_1 суму основного боргу у повному обсязі. При цьому, поведінка відповідача з огляду на встановлені судом обставини справи є добросовісною, у зв`язку з чим, присудження до стягнення із відповідача штрафних санкцій у розмірі 47 727,06 грн. матиме наслідком покладення на ОСОБА_2 невиправданого тягаря в умовах введення в Україні воєнного стану.

З викладених обставин, господарський суд вважає за можливе зменшити пеню, яка має бути присуджена до стягнення із відповідача на користь позивача, до 5 000,00 грн., що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених фізичною особою-підприємцем Єгоровою Надією Миколаївною вимог шляхом присудження до стягнення із фізичної особи-підприємця Нетлюх Павла Ярославовича збитків від інфляції у розмірі 26 729,22 грн., 3% річних у розмірі 3 707,72 грн., пені у розмірі 5 000,00 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 239 950,11 грн. необхідно закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору. В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. При цьому, судовий збір у розмірі 3 600,00 грн. має бути повернутий з державного бюджету згідно приписів ст. 7 Закону України „Про судовий збір у зв`язку із закриттям провадження в частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 130, 185, 231, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/2747/22 в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця Єгорової Надії Миколаївни до фізичної особи-підприємця Нетлюх Павла Ярославовича про стягнення суми основного боргу у розмірі 239 950,11 грн. закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Нетлюх Павла Ярославовича / АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь фізичної особи-підприємця Єгорової Надії Миколаївни / АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 / збитки від інфляції у розмірі 26 729,22 грн. /двадцять шість тисяч сімсот двадцять дев`ять грн. 22 коп./, 3% річних у розмірі 3 707,72 грн. /три тисячі сімсот сім грн. 72 коп./, пеню у розмірі 5 000,00 грн. /п`ять тисяч грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 1172,46 грн. /одна тисяча сто сімдесят дві грн. 46 коп./.

4. Повернути з державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса /65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6, / на користь фізичної особи-підприємця Єгорової Надії Миколаївни / АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 / судовий збір у розмірі 3 600,00 грн. /три тисячі шістсот грн. 00 коп./, сплачений згідно квитанції № 0.0..1 від 07.10.2022р.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 травня 2023 р.

Суддя С.П. Желєзна