ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року Справа № 915/1551/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Ткаченко О.В.

за участі секретаря Сулейманової С.М.;

від сторін представники не з?явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1551/21

за позовом: фізичної особи-підприємця Салманової Ольги Олександрівни,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача: Виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001;

mail: ;

про зобов?язання укласти додаткову угоду про продовження договору сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем Салмановою Ольгою Олександрівною пред?явлено позов до виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі ? Виконком ММР) з такими вимогами:

Зобов?язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з фізичною особою-підприємцем Салмановою Ольгою Олександрівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 27 серпня 2012 року № 200 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 8 кв.м в м. Миколаєві по вул. Колодязній, біля будинку № 4 для розміщення пересувної тимчасової споруди площею 8 кв.м.

Позов мотивовано посиланням на тривалу бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви підприємця Салманової О.О. від 18.04.2019 про поновлення строку дії договору особистого строкового сервітуту, а також тим, що позивачка відсутня у списках осіб, яким рішенням Виконкому Миколаївської міської ради від 11.08.2021 № 745 відмовлено в укладенні договору про встановлення особистого строкового сервітуту, при наявному повідомленні Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 04.10.2021 № 7264/02.02.01-40 про неприйняття рішення щодо надання дозволу на укладення договору про зміни до договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

Позивачка також зазначає, що після закінчення строку дії спірного договору продовжувала користуватися земельною ділянкою на умовах цього договору.

Ухвалою від 25.10.2021, з урахуванням ухвали від 05.11.2021 про виправлення описки, задоволено заяву підприємця Салманової О.О. про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, подану разом із позовною заявою; заборонено виконавчому комітету Миколаївської міської ради, його органам, залученим ним та/або його органами фізичним та/або юридичним особам, а також будь-яким іншим особам здійснювати у примусовому порядку демонтаж пересувної тимчасової споруди, яка розміщена фізичною особою-підприємцем Салманової О.О. згідно з договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 27.08.2012 № 200 на земельній ділянці площею 8 кв.м. у м. Миколаєві по вул. Колодязній, біля будинку № 4.

Іншою ухвалою від 25.10.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання на 23.11.2021.

Ухвалою від 23.11.2021 відкладено підготовче засідання в даній справі на 14.12.2021.

Ухвалою від 14.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження в даній справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 20.01.2022.

Ухвалою від 20.01.2022 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 17.02.2022.

Ухвалою від 17.02.2022 відкладено судове засідання на 17.03.2022,

проте в указану дату засідання не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою суду від 08.11.2022 призначено дану справу до розгляду на 21.12.2022.

Ухвалою від 21.12.2022, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 01.03.2023.

Ухвалою від 01.03.2023, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 17.04.2023.

Виконком ММР у відзиві (вх. № 16989/21 від 11.11.2021) позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, з посиланням, зокрема, на те, що у позивачки відсутні дозвільні документи щодо тимчасової споруди, розміщеної на земельній ділянці, відносно якої спірним договором встановлено сервітут; позивачкою самовільно встановлено тимчасову споруду, якою вона продовжує користуватися навіть після закінчення договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

Відповідач також указав, що позивачкою пропущено встановлений у п. 2.2 договору строк для звернення до власника земельної ділянки з клопотанням про продовження строку дії договору.

Інших, ніж зазначено вище, документів по суті справи від сторін не надійшло.

Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, представники в засідання не з?явилися, проте від відповідача 24.01.2023 надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між Виконкомом ММР (власником) та підприємцем Салмановою О.О. (сервітуарієм) 27.08.2012 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 200 (далі ? договір), у відповідності до умов якого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.05.2012 № 578 встановлено позивачці особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 8 кв.м по вул. Колодязній, біля будинку № 4 в інтересах сервітуарія, для розміщення пересувної тимчасової споруди площею 8 кв.м (п. 1.1 договору).

Договором встановлено особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати державної реєстрації цього договору (до 27.08.2013) (п.п. 2.1 договору).

Власник має право вимагати від сервітуарія, зокрема, розміщення пересувної тимчасової споруди після реєстрації договору на підставі узгодженої технічної документації; своєчасного внесення плати; припинення або дострокового розірвання договору у випадках: порушення чинного законодавства; виникнення необхідності відведення земельної ділянки, яка зайнята пересувною тимчасовою спорудою, на інші цілі, згідно з Генпланом розвитку міста; у випадку зміни цільового призначення; нерозміщення пересувної тимчасової споруди протягом 3 місяців з дня реєстрації договору тощо (п. 7.1 договору).

Власник зобов?язаний: дозволити розміщення пересувної тимчасової споруди на земельній ділянці, придатній для її розміщення; попередити про права третіх осіб на земельну ділянку (п. 7.2 договору).

Сервітуарій має право, зокрема, самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення пересувної тимчасової споруди; одержувати продукцію і доходи; встановлювати в установленому законодавством порядку пересувну тимчасову споруду; при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов?язків відповідно до умов цього договору, звернутися щодо продовження строку його дії, але не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку договору (п. 7.3 договору).

Сервітуарій зобов?язаний, зокрема: дотримуватися умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; розмістити пересувну тимчасову споруду, відповідно до паспорта; використовувати пересувну тимчасову споруду відповідно до умов договору; своєчасно внести плату (п. 7.4 договору).

За встановлення особистого сервітуту сервітуарій сплачує плату у грошовій формі. Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10 % (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщена пересувна тимчасова споруда, та становить 1438,90 грн. (п.п. 3.1-3.2 договору).

Сторонами погоджені такі терміни і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 10-ти робочих днів з дня підписання договору сторонами на визначений розрахунковий рахунок (п. 3.3 договору).

Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною цього договору (п. 3.4 договору).

Особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення пересувної тимчасової споруди площею 8 кв.м на підставі розробленої технічної документації; на земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов?язана з розміщенням пересувної тимчасової споруди. Право на розміщення пересувної тимчасової споруди виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту та реєстрації цього договору (п.п. 4.1-4.3 договору).

Особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею (п. 4.5 договору).

Усі зміни та/або доповнення до договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною відповідного договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення виконавчого комітету міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку (п. 9.1 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм пересувної тимчасової споруди. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п. 9.2 договору).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов?язків, має право на подовження його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору письмово звернутися до власника з проханням продовжити його дію. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни). У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України (п.п. 11.1-11.2 договору).

Договір у день його укладення зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис за № 200.

На виконання умов договору Виконкомом ММР передано, а підприємцем Салмановою О.О. прийнято земельну ділянку, відносно встановлено сервітут, згідно акту від 27.08.2012 приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 37).

До договору сторонами неодноразово вносилися зміни.

Так, зокрема, договором про зміни від 05.09.2013 № 200/1-13 строк встановлення особистого строкового сервітуту продовжено до 27.08.2014.

Договором про зміни від 06.03.2018 № 200 П/2-18 викладено п. 2.1 договору у такій редакції: Цим договором встановлюється особистий строковий сервітут строком до 25.05.2019. У разі затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд до 25.05.2019 та невідповідності розміщеного об?єкта затвердженій комплексній схемі розміщення тимчасових споруд з урахуванням вимог частини 2 статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності дія договору припиняється шляхом його розірвання в односторонньому порядку на підставі листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради до сервітуарія.

У подальшому, маючи намір продовжити дію договору, підприємець Салманова О.О. через Центр надання адмінстративних послуг Миколаївської міської ради звернулася з заявою від 18.04.2019 про видачу рішення щодо поновлення договору сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією опису дозвільної справи з реєстраційним № 17-1620 з відміткою про одержання уповноваженою особою відповідача (а.с. 45-46).

Згідно указаного опису, позивачем до заяви додано копію договору про встановлення особистого строкового сервітуту, копію виписки з ЄДР та копію витягу з рішення Миколаївської міської ради.

У відповідності до листа Виконкому ММР від 04.10.2021 № 7264/02.02.01-40/11/14/21, відповідач повідомив підприємця Салманову О.О. те, що 11.08.2021 на засіданні Виконкому ММР розглядався проект рішення V-zr-067/l Про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд у м. Миколаєві, який в результаті був не прийнятий за результатами голосування. В даному проекті передбачалося надати позивачу дозвіл на укладення договору про зміни до договору про встановлення особистого строкової сервітуту, який було дозволено укласти рішенням виконкому міської ради від 25.05.2012 № 578, для обслуговування пересувної тимчасової споруди площею 8 кв.м по вул. Колодязній, біля будинку № 4.

До відома позивача також доведено, що умовами договору про встановлення особистого строкового сервітуту передбачено, що у разі неподовження власником строку дії договору сервітуарій зобов?язаний демонтувати пересувну тимчасову споруду та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання. У зв?язку з тим, що рішення не прийнято, відповідач повернув позивачу дозвільну справу та виклав у листі вимогу у 10-ти денний строк після отримання листа-повідомлення звільнити земельну ділянку від тимчасової споруди та привести її у стан, не гірший порівняно з тим, в якому вона була до розміщення споруди.

Зазначений лист отримано позивачем 21.10.2021, що підтверджується особистим підписом підприємця Салманової О.О. на корінці листа.

На думку позивачки, відповідач більше двох років необґрунтовано зволікав та не розглядав заяву про подовження строку дії договору, про своє рішення підприємця Салманову О.О. не повідомляв; при цьому позивачка, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, продовжувала користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту, внаслідок чого у неї виникли правомірні очікування щодо продовження користування земельною ділянкою.

Викладені обставини, на думку підприємця Салманової О.О., свідчать про наявність правових підстав для зобов?язання Виконкому ММР укласти з позивачкою додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку дії договору про встановлення сервітуту.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Законодавством встановлено, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій) (ч. 1 ст. 395 ЦК України).

Право користування чужим майном визначене главою 32 ЦК України (ст.ст. 401 - 406 ЦК України). Крім того, зміст та види права земельного сервітуту, порядок встановлення, дія, припинення дії земельного сервітуту визначені в главі 16 ЗК України.

Право земельного сервітуту ? це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ст. 98 ЗК України).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки (ст. 100 ЗК України).

Викладені приписи законодавства кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 401 ЦК України, згідно яких право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 403 ЦК України).

На відміну від сервітуту, поняття оренди для господарюючих суб`єктів регулюється статтею 283 ГК України, у відповідності до якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно (до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст. 792 ЦК України).

У відповідності до ст. 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Таким чином, у статті 33 указаного вище закону визначений порядок поновлення саме договору оренди землі.

Отже, право земельного сервітуту та право оренди землі є різними інститутами цивільного законодавства, врегульованими різними нормами права, а тому положення ст. 33 Закону України Про оренду землі не можуть бути застосованими до правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі.

Судом також не встановлено наявності правових підстав для поновлення договору на визначених ним умовах.

Так, законодавством визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовами укладеного між сторонами договору, а саме, п.п. 2.2. 9.7 договору, передбачено можливість продовження його дії за умови письмового звернення сервітуарія до власника землі не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору з клопотанням щодо подовження строку його дії, при цьому у разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору.

Крім того, сторонами погоджено, що підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради і таке подовження оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У відповідності до п. 1.1 договору про зміни від 06.03.2018, строк дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту було продовжено до 25.05.2019.

Таким чином, для продовження дії договору в порядку п.п. 2.2. 9.7 договору, підприємець Салманова О.О. мала звернутися до відповідача з відповідним клопотанням не пізніше 25.02.2019.

Разом із тим, матеріали справи доказів такого звернення не містять; натомість, заяву про поновлення договору сервітуту подано позивачем через центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради лише 18.04.2019, що свідчить про недотримання передбаченого договором строку на звернення до власника землі з відповідним клопотанням та втрату передбаченого договором переважного права на подовження строку дії договору.

Статтею 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ст. 181 ГК України).

Матеріали справи доказів звернення підприємця Салманової О.О. до відповідача з пропозицією про укладення нового договору сервітуту у порядку ст. 181 ГК України не містять, проте позивач не позбавлений права на таке звернення та відповідний подальший захист своїх прав (у випадку їх порушення) у майбутньому.

Втім, позивачка обрала спосіб захисту своїх прав саме шляхом зобов?язання Виконкому ММР укласти з нею додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку дії договору про встановлення сервітуту.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем не доведено наявності правових підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову підприємця Салманової О.О. належить відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

У судовому засіданні 17.04.2023, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця Салманової Ольги Олександрівни відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2023.

Суддя О.В.Ткаченко