РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2023Справа № 910/14614/22

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОУДАЙС УКРАЇНА" (80750, Львівська обл., Золочівський р-н, село Хильчиці, вул. Заводська, буд. 14) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕБС ФІД МД" (04086, місто Київ, вул. Олени Теліги, буд. 41) про стягнення 80 955,13 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОУДАЙС УКРАЇНА" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕБС ФІД МД" про стягнення 80 955,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №04/06/2020-1 від 04.06.2020 року не здійснив повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення 80 955,13 грн, з яких: основний борг - 55 750,00 грн, штраф 3% - 1 672,50 грн, інфляційні втрати - 20 370,92 грн та 3% річних - 3 161,71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У встановлений судом строк від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/14614/22 від 27.01.2023 була надіслана на адреси учасників справи рекомендованим листом та вручена їх представникам, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

04.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОУДАЙС УКРАЇНА», (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „КРЕБС ФІД МД" (Покупець), надалі разом Сторони, було укладено договір купівлі-продажу №04/06/2020-1 (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити, а Покупець прийняти і оплатити корма та кормові добавки, надалі Товар, в асортименті, комплектності та кількості згідно замовлень Покупця.

Розділом 2 Договору, сторони визначили наступне.

Умови та місце поставки Товару Сторонами погоджується додатково в усній або письмовій формі в момент замовлення Товару згідно п. 2.3 цього Договору (п. 2.1 Договору).

Асортимент, комплектність та кількість Товару визначається згідно попереднього замовлення та вказується у видаткових накладних (2.2 Договору).

Покупець замовляє Товар за 7 (сім) календарних днів до його очікуваної поставки. Замовлення передається в письмовій формі на факс чи у електронній формі на адресу електронної поштової скриньки Продавця. За згодою Продавця попереднє замовлення поставки Товару може бути здійснено Покупцем в усній формі. Видача Продавцем Товару Покупцю підтверджує наявність попереднього замовлення (письмового чи усного) Покупцем поставки Товару (п. 2.3 Договору).

Відпуск Товару Продавцем Покупцю здійснюється на підставі видаткових накладних (п. 2.4 Договору).

Датою отримання Покупцем Товару вважається дата оформлення та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткових накладних (п. 2.5 Договору).

Товар вважається прийнятим за асортиментом, комплектністю, найменуванням, кількістю та ціною - згідно з асортиментом, комплектністю, найменуванням, кількістю та ціною, вказаними у видаткових накладних (п. 2.6 Договору).

Датою переходу права власності на Товар від Продавця до Покупця вважається дата отримання Покупцем Товару у відповідності до п. 2.5 Договору (п. 2.7 Договору).

Продавець має право поставити Товар Покупцю без здійснення останнім попередньої оплати (п. 2.8 Договору).

У відповідності до п. 3.1-3.2 Договору, оплата за Товар здійснюється Покупцем за договірною ціною шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця не пізніше як за один день до поставки Товару, замовленого згідно п. 2.3 цього Договору, якщо інше не буде передбачено у специфікації.

Грошові зобов`язання, які не виконані Покупцем в термін, вказаний у п. 3.1 даного Договору, вважаються протермінованими із наступного дня, по який повинні бути здійснені платежі у відповідності до п. 3.1 даного Договору, до дня фактичної оплати за отриманий Товар.

Згідно з п. 4.1- 4.2 Договору, товар відвантажується Покупцю за договірними цінами, зазначеними в видаткових накладних по кожному виду продукції на день утримання Товару Покупцем.

Договірні ціни погоджуються між Продавцем та Покупцем не пізніше, ніж в момент замовлення поставки Покупцем Товару. Підписання Покупцем та Продавцем видаткових накладних із вказаними в них цінами на Товар свідчать про фактичне їх узгодження обома Сторонами.

Пунктами 7.1 - 7.3 Договору сторони погодили, що у випадку порушення умов даного Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором і чинним законодавством України.

У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупцем, він сплачує штраф у розмірі 3 (трьох) відсотків з суми простроченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В разі прострочення Покупцем виконання грошових зобов`язань, на вимогу Продавця він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 (три) відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Даний Договір вступає в силу з дати підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року (п.11.1 Договору)..

Згідно з п. 11.2 Договору якщо в строк не пізніше одного місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна із Сторін письмово не заявить іншій Стороні про відмову в продовженні дії Договору, то він автоматично вважається поновленим ще на 1 рік, кількість пролонгацій договору необмежена.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач відповідно до видаткових накладних: №60000285 від 22.01.2021 на суму 182000,00 грн, №60000331 від 26.01.2021 на суму 1750,00 грн, №60000403 від 28.01.2021 на суму 290000,00 грн, поставив відповідачеві товар на загальну суму 473750,00 грн.

Вищевказані накладні підписані з боку сторін без зауважень та скріплені їх печатками.

04.08.2021 позивачем було направлено вимогу про повернення боргу у строк до 18.08.2021 в якості доказів направлення останньої представником долучено опис вкладення до цінного листа та копію конверту з відміткою про повернення останнього за закінченням терміну зберігання.

Однак відповідачем відповіді на вимогу надано не було, заборгованість не погашено.

Оскільки відповідачем свої зобов`язання з оплати за поставлений товар виконано частково на суму 418 000,00 грн, представник позивача вказує, що за відповідачем обліковується заборгованість за видатковою накладною №60000403 від 28.01.2021, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідачем не надано ніяких доказів які б спростовували зазначене позивачем.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи у відповідача настав строк зі сплати за отриманий товар за видатковою накладною №60000403 від 28.01.2021 - 28.01.2021.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок за договором купівлі-продажу щодо передачі відповідачу товару виконав, що підтверджується видатковими накладними:

№60000285 від 22.01.2021 на суму 182000,00 грн, №60000331 від 26.01.2021 на суму 1750,00 грн, №60000403 від 28.01.2021 на суму 290000,00 грн, поставив відповідачеві товар на загальну суму 473750,00 грн.

Відповідачем у свою чергу оплату за поставлений товар здійснено частково на суму 418000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками RE1956 від 06.01.2021р., RE1991 від 20.01.2021р. RE1978 від 28.01.2021р., RE2031 від 28.01.2021р., RE2036 від 02.02.2021р., RE1955 від 12.08.2021р., RE2467 від 08.09.2021 р., RE2524 від 04.02.2022р.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 55 750,00 грн підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором: штраф 3% - 1 672,50 грн, інфляційні втрати - 20 370,92 грн та 3% річних - 3 161,71 грн.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупцем, він сплачує штраф у розмірі 3 (трьох) відсотків з суми простроченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 7.2 Договору).

З огляду на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати за поставлений товар, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення штрафу на суму 1672,50 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, при тому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. У останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату неустойки (пені та штрафу) є правомірними та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати становлять 20370,92 грн. та 3% річних становить 3161,71 грн.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, вважає його таким, що підлягає задоволенню, а відтак сума, яка підлягає до стягненню становить 20370,92 грн - інфляційні втрати та 3161,71 грн - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕБС ФІД МД" (04086, місто Київ, вул. Олени Теліги, буд. 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОУДАЙС УКРАЇНА" (80750, Львівська обл., Золочівський р-н, село Хильчиці, вул. Заводська, буд. 14, ) 80955 (вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 13 коп. з яких: 55 750 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп - сума основної заборгованості, 1672 (одна тисяча шістсот сімдесят дві) грн. 50 коп - штраф у розмірі 3%, 20370 (двадцять тисяч триста сімдесят) грн. 92 коп- інфляційне збільшення, 3161 (три тисячі сто шістдесят одна) грн. 71 коп. - 3% річних та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 03.05.2023

Суддя Владислав ДЕМИДОВ