ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.2023м. СумиСправа № 920/1096/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/1096/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛЬФАТЕХ"

(вул. Василя Сухомлинського, №48Б, смт. Слобожанське,

Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52001,

)

до відповідача Комунального підприємства виробничого управління

водопровідного-каналізаційного господарства (вул. Генерала Тхора, 31,

м. Конотоп, Сумська область, 41600, )

про стягнення 747 572грн 37 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: Демидова Я.Ю.,

при секретарі судового засідання Щербак Н.М.

Суть спору: 26.12.2022 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з Комунального підприємства виробничого управління водопровідного-каналізаційного господарства за Договором поставки № 368 від 07.12.2021 грошові кошти у сумі 747 572грн 37 коп., а саме: основного боргу - 558810 грн 00 коп., пені - 141 615 грн 65 коп., 3% річних - 8 588 грн 83 коп., інфляційні нарахування - 38 557 грн 89 коп.; а також просить стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 28.12.2022 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.01.2023, 10:40.

24.01.2023 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем при передачі товару не надано повного пакету супровідних документів на товар відповідної категорії, що на думку відповідача є не виконанням умов поставки саме позивачем, і яка була виконана лише 06.10.2022 та 20.10.2022 (при надсиланні позивачем сертифікату затвердженого типу на товар), а отже строк оплати як зазначає відповідач настане після спливу 180 днів починаючи з 20.10.2022 року. Також відповідач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України із 24.02.2022 введено воєнний стан, який є форс-мажором (обставиною непереборної сили) та звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання , що сталося внаслідок такого форс-мажору.

24.01.2023 через систему "Електронний суд" представник відповідача надіслав заяву б/н від 24.01.2023 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх.№265 від 24.01.2023) у справі №920/1096/22, відповідно до якої зазначений представник просить судове засідання призначене на 26.01.2023, 10:00 та всі наступні судові засідання провести за участю представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ; в судовому засіданні як представник відповідача братиме участь Демидова Яна Юріївна (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Ухвалою суду від 25.01.2023 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх№265 від 24.01.2023) у справі №920/1096/22.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 07 год. 20 хв. до 12 год. 09 хв. 26.01.2023 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 26.01.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 26.01.2023 призначено підготовче засідання на 31.01.2023, 10:50.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відкладено підготовче засідання на 14.02.2023, 10:30.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 13 хв. до 11 год. 02 хв. 14.02.2023 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 26.01.2023 не відбулось.

14.02.2023 позивачем надано до суду заяву від 14.02.2023 (ел. суд) про виконання ухвали суду, зокрема позивачем зазначено, що періодом нарахування 3% річних є період з 16.06.2022 по 19.12.2022 і становить суму 8588 грн 83 коп.

Ухвалою суду від 14.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - по 28.03.2023, призначено підготовче засідання у справі на 23.02.2023, 11:00.

17.02.2023 через систему "Електронний суд" позивач надіслав Заяву про розгляд справи без участі б/н від 17.02.2023 (вх.№117).

Ухвалою суду від 23.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/1096/22 до судового розгляду по суті; призначено розгляд справи по суті на 21.03.2023,10:15.

03.03.2023 через систему "Електронний суд" представник відповідача надіслав заяву б/н від 03.03.2023 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх.№785 від 03.03.2023) у справі №920/1096/22, відповідно до якої зазначений представник просить судове засідання призначене на 21.03.2023, 10:15 провести за участю представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ; в судовому засіданні як представник відповідача братиме участь Демидова Яна Юріївна (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Ухвалою суду від 06.03.2023 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх№785 від 03.03.2023) у справі №920/1096/22.

Ухвалою суду від 21.03.2023 відкладено судове засідання на 06.04.2023,10:00.

Протокольною ухвалою від 06.04.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.04.2023, 10:00.

07.04.2023 позивачем надано до суду Заяву про розгляд справи без участі представника позивача за матеріалами наявними у справі.

В судове засідання 18.04.2023 представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.04.2023 надала усні пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі та просила суд в задоволенні позову відмовити.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 1ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.04.2023 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлені наступні обставини:

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АЛЬФАТЕХ» (Позивач, Постачальник) і Комунальним підприємством виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (Відповідач, Замовник) був укладений договір поставки № 368 (договір).

За умовами договору, Відповідач зобов`язався поставити і передати Позивачу товар за кодом ДК 021-2015 (СRV): 16710000-5-«Мотоблок» трактор MAHINDRA 9500 4WD з фронтальним навантажувачем (далі - товар), а Позивач зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного Договору.

Відповідно до розділу 1 договору, кількість і асортимент товару визначені у Специфікації (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору передбачено, що Замовник оплачує поставлений Постачальником Товар за ціною вказаною у Специфікації № 1 (Додаток №1). Ціна товару включає в себе вартість товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування (за потреби), завантаження та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього договору.

Терміном поставки товару сторони узгодили строк до 31.12.2021 року (пункт 5.1. договору).

Згідно пункту 11.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині взаємних розрахунків - до повного їх виконання. Щодо терміну дії договору, то пунктом 11.2. визначено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Специфікацією, яка викладена в додатку № 1 до договору, стверджується, що Відповідач мав поставити Позивачу колісний сільськогосподарський трактор MAHINDRA 9500 4WD з фронтальним навантажувачем за ціною 798300,00 грн. з ПДВ.

Ця специфікація як додаток № 1 до договору поставки №368 від 07.12.2021 підписана директорами Позивача (Постачальника) і Відповідача (Замовника) і скріплена печатками обох сторін.

Матеріали справи підтверджують, що Позивач, на виконання умов Договору, здійснив передачу товару Відповідачу 17.12.2021 на загальну суму 798300,00грн., про що була складені:

- Акт приймання- передачі від 17.12.2021 (а.с. 21)

- Видаткова накладна №16135 від 17.12.2021 (а.с. 22)

Актом приймання передачі від 17.12.2021 сторони підтвердили, що ТОВ «ТД «Альфатех» передав, а Комуцнальне підприємство виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства прийняв колісний сільськогосподарський трактор MAHINDRA 9500 4WD, сер. номер М21МНDN1891М та разом з технікою покупцеві передано: видаткову накладну, гарантійний поліс, інструкція з експлуатації, копія ВМД, сервісна книжка, номерний знак Транзит.

Сторонами в акті зазначено, що підписанням даного Акту Покупець підтверджує факт отримання всіх перелічених товаросупровідних документів, вказаних в даному акті. Зі змістом наданих документів Покупець погоджується, претензії та зауваження відсутні.

Акт підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що оплата за товар здійснюється Відповідачем у розмірі 30% впродовж 10 календарних днів з моменту підписання договору, у розмірі 70% впродовж 180 календарних днів після поставки товару на підставі належно оформлених первинних документів (видаткова накладна, товаро-транспортна накладна, акт приймання-передачі) наданих Відповідачу при оформленні поставки.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем було перераховано 20.12.2021 на рахунок Позивача 239490,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1822 від 20.12.2021 (а.с. 27).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач за отриманий товар сплатив лише 30% але із запізненням за графіком платежів, 70% - взагалі не надійшли не рахунки Постачальника (Позивача).

З метою досудового врегулювання спору Позивач 20.07.2022 направив Відповідачу Претензію про сплату заборгованості за договором, встановивши термін сплати. Поштове відправлення отримано Відповідачем 26.07.2022, але оплата на рахунки Позивача не надійшла.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання виконані - товар поставлений відповідачу, проте відповідачем в порушення Договору оплата у визначені терміни за отриманий товар була здійснена відповідачем частково. Отже, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого ТОВ «ТД «АЛЬФАТЕХ» товару Відповідачем виконані не були, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 558810 грн, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, окрім іншого зазначаючи, що строк оплати 70% за отриманий товар не настав, оскільки позивачем при передачі товару не надано повного пакету супровідних документів на товар відповідної категорії, що на думку відповідача є не виконанням умов поставки саме позивачем, і яка була виконана лише 06.10.2022 та 20.10.2022 (при надсиланні позивачем сертифікату затвердженого типу на товар), а отже строк оплати як зазначає відповідач настане після спливу 180 днів починаючи з 20.10.2022 року. Також відповідач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України із 24.02.2022 введено воєнний стан, який є форс-мажором (обставиною непереборної сили) та звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:

Згідно ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення зобов`язання, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію, зокрема, господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України закріплено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Як передбачено в ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у встановлений договором строк.

Покупець, в свою чергу, зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу, та оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, (ст. ст. 689, 692 Цивільного кодексу України).

За правилами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Підписання Покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Видаткова накладна № 16135 від 17.12.2021 підписана директором юридичної особи Відповідача - та скріплена печаткою підприємства-Покупця.

В розумінні оплатності договору, обов`язку Постачальника за Договором поставити товар відповідає обов`язок Покупця оплатити вартість цього товару. Договором визначені умови і строки поставки товару, виконання яких створює для Покупця обов`язок оплати за отриманий товар. Так, у розділі 4 Договору сторонами прописані терміни оплати Відповідачем за отриманий товар, а саме

- 30% впродовж 10 календарних днів з моменту підписання договору,

- у розмірі 70% впродовж 180 календарних днів після поставки товару на підставі належно оформлених первинних документів (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі) наданих Відповідачу при оформленні поставки.

Матеріалами справи підтверджується факт оплати 30% вартості товару, що становить 239490 грн 20.12.2021.

Враховуючи, що акт приймання передачі та фактична передача товару та відповідних первинних документів на нього відбулася 17.12.2021 року, строк оплати 70% вартості товару повинен бути не пізніше 15.06.2022.

Доказів оплати 70% від вартості отриманого товару, що становить 558810 грн матеріали справи не містять.

Твердження відповідача, що строк оплати 70% вартості отриманого товару не настав, оскільки позивачем при передачі товару не надано повного пакету супровідних документів на товар відповідної категорії, і які були надані лише 06.10.2022 та 20.10.2022 суд оцінює критично, оскільки положеннями договору, зокрема п. 4.2 Договору сторони визначили, що оплата за товар здійснюється Відповідачем у розмірі 70% впродовж 180 календарних днів після поставки товару на підставі належно оформлених первинних документів (видаткова накладна, товарно - транспортна накладна, акт приймання-передачі) наданих Відповідачу при оформленні поставки.

Також підписуючи, Акт приймання-передачі від 17.12.2021 сторони підтвердили, що ТОВ «ТД «Альфатех» передав, а Комунальне підприємство виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства прийняв колісний сільськогосподарський трактор MAHINDRA 9500 4WD, сер. номер М21МНDN1891М та разом з технікою покупцеві передано: видаткову накладну, гарантійний поліс, інструкція з експлуатації, копія ВМД, сервісна книжка, номерний знак Транзит. Більше того, позивач зазначив, що підписанням даного Акту Покупець підтверджує факт отримання всіх перелічених товаросупровідних документів, вказаних в даному акті. Зі змістом наданих документів Покупець погоджується, претензії та зауваження відсутні.

В свою чергу відповідач у відзиві і представник відповідача в судовому засіданні, не зазначив, яке саме положення договору, в частині не надання документів (і яких саме) не дотримано позивачем. В підтвердження того, що відсутність тих чи інших документів не дало змогу поставити транспортний засіб на облік, також відповідачем не надано доказів (документів) про відмову в постановці на облік колісного сільськогосподарського трактора MAHINDRA 9500 4WD, сер. номер М21МНDN1891М, що був отриманий відповідачем 17.12.2021.

Враховуючи вищезазначене, суд не може покласти в основу даного рішення позицію відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару - колісного сільськогосподарського трактора MAHINDRA 9500 4WD, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за поставлений йому товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів сплати існуючого боргу, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 558810 грн 00 коп. заборгованості за спірним договором.

Окрім цього, позивач, відповідно до поданого розрахунку просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8588 грн 83 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 38557 грн 89 коп. та пеню в сумі 141615 грн 65 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення процентів річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення процентів річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

У постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 та Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 зроблено висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачем контррозрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань надано не було.

Судом перевірено здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено, що вони є арифметично вірними.

Враховуючи, вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 38557 грн. 89 коп. та 3 % річних в розмірі 8588 грн. 83 коп. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару Замовник сплачує Постачальнику пеню у розмірі 1% від суми вартості неоплаченого своєчасно товару за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом терміну затримки оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума пені становить 141615 грн 65 коп.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав, про те у відзиві на позовну заяву зазначив про наявність форс-мажорних обставин, які звільняють від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд критично оцінює позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, яка зводиться до того, що оскільки введення воєнного стану в Україні визнано Торгово-промисловою палатою України форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування штрафів/пені за неналежне виконання зобов`язань, та зазначає, що дана обставина обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності є загальновідомим та нормативноврегульваним.

Свою позицію, Відповідач обґрунтовує настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), посилаючись як на документ що підтверджує їх настання - оприлюднений лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Проте, зазначений лист тлумачить, що введення воєнного стану на території Україні є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 13 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Для того щоб отримати сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їх результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року не містить ідентифікувальних ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Верховний Суд у справі № 910/9258/20 наголошує: «Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання».

Окрім цього, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності».

Тобто форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) звільняють лише від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання.

Верховний суд у постанові від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18, зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних доказів в підтвердження того, що форс-мажорні обставини (військова агресія) об`єктивно унеможливили належне виконання ним свого обов`язку щодо виконання умов договору в частині оплати 70% вартості отриманого товару, та штрафних санкцій за не виконання договірних зобов`язань.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання за отриманий товар, а стягнення штрафних санкцій (пені) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 141615 грн 65 коп. пені.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність належними і допустимими доказами позивачем позовних вимог та задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується наступним:

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛЬФАТЕХ" до Комунального підприємства виробничого управління водопровідного-каналізаційного господарства про стягнення 747 572грн 37 коп задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства виробничого управління водопровідного-каналізаційного господарства (вул. Генерала Тхора, 31, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛЬФАТЕХ" (вул. Василя Сухомлинського, №48Б, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52001, ) 558810 (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч вісімсот десять ) гривень основного боргу, 141615 (сто сорок одна тисяча шістсот п`ятнадцять) гривень 65 коп. пені, 8588 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 83 коп 3% річних, 38557 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 89 коп інфляційних нарахувань та 11213 (одинадцять тисяч двісті тринадцять) гривень 60 коп в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.04.2023.

Суддя С.В. Заєць