ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3455/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 (суддя Бондарєв Е.М.)

у справі №904/3455/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" (м. Дніпро)

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" ( Дніпропетровська область, м. Нікополь)

про стягнення 6 809 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 853 553,96 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №109/01 від 11.10.2022 про стягнення з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" 8 611 828,50 грн., з яких: 6 809 634,05 грн. заборгованість за поставлений товар; 853 553,96 грн. пеня за загальний період з 09.05.2022 по 06.10.2022; 104 533,56 грн. 3% річних за загальний період з 25.01.2022 по 06.10.2022; 844 106,93 грн. інфляційні втрати за загальний період з лютий по вересень 2022 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" 6 609 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 426 776,98 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат, витрати по сплату судового збору у сумі 129 177,43 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" подано заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3455/22 від 11.01.2023 на 1 рік.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 заяву Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про відстрочення виконання рішення від 11.01.2023 у справі №904/3455/22 задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі №904/3455/22 до 11.04.2023.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "Екомет плюс" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі №904/3455/22, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду. Окрім того апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки представник апелянта не був присутнім в судовому засіданні, повний текст оскаржуваної ухвали ним отримано 13.02.2023 після звернення до суду з відповідною заявою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Спір у даній справі виник виключно з вини відповідача. Прострочення перед позивачем виникло ще до обстрілів міста Нікополь та території знаходження відповідача. Відстрочка виконання рішення може надаватися при наявності дійного бажання виконувати зобов`язання перед позивачем. Проте відповідач у своїй заяві про відстрочку не надав належних доказів на підтвердження того, що задоволення його заяви надасть можливість виконати всі необхідні дії для створення умов виконання судового рішення після спливу строку, на яке було встановлено відстрочення. Окрім того, в заяві не міститься жодних доводів про те, за рахунок яких надходжень відповідач планує погашати борг. Також апелянт зазначає, що судом двічі вирішувалося питання про відстрочення виконання рішення, під час прийняття самого рішення, яким було відмовлено у відстроченні та вдруге, шляхом винесення оскаржуваної ухвали.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти апеляційної скарги, вважає наведені в ній доводи такими, що не відповідають дійсності. Під час розгляду заяви відповідачем були надані вичерпні належні письмові докази, що підтверджують наявність та дію обставин, які значною мірою ускладнюють відповідачу виконання рішення суду, насамперед це підтверджується включенням до переліку бойових дій територій, дійсних збитків, істотні зміни умов виробництва (мобілізація працівників, простій, борги бюджету) та ведення підприємницької діяльності (втрата ринків збуту в Україні та відмова від поставок агресору). Всі документи, що підтверджують викладене надані суду першої інстанції. При цьому доводи позивача фактично зводяться у наданні суду будь-яких гарантій (фінансових чи банківських) виконання рішення суду, що не передбачено нормами ГПК України і свідчать про незгоду позивача з винесеною ухвалою. Окрім того, відповідач звертає увагу, що незважаючи на прийняття судом ухвали про відстрочення виконання рішення суду та звернення позивача з апеляційною скаргу на ухвалу про відстрочення, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №71028040 на підставі наказу від 10.02.2023 у справи №904/3455/22 про стягнення з АТ «Нікопольський завод феросплавів» суми боргу за договором №2101687 від 07.04.2022. Щодо доводів апелянта про порушення судом порядку розгляду питання виконання рішення суду у формі винесення оскаржуваної ухвали про відстрочку в порядку ст. 331 ГПК України, то вважає наведені доводи помилковими, оскільки така ухвала була винесена судом в рамках Розділу V ГПК України у порядку вирішення процесуальних питань щодо виконання судових рішень після винесення рішення та розгляду справи по суті.

Апелянтом подано письмові пояснення на доводи, викладені у відзиві, в яких зазначає, що наведені відповідачем обставини певним чином ускладнюють господарську діяльність, але не є істотними та не роблять неможливим виконання рішення суду. Крім того, перераховані обставини впливають в рівній мірі й на позивача, оскільки воєнний стан діє по всій території України, а м.Дніпро, де знаходиться ТОВ «Екомет плюс» є прифронтовим містом, яке також обстрілюється. Таким чином позивач та відповідач знаходяться у приблизно рівних умовах та під впливом обставин воєнного стану у державі. Щодо винесення ухвали суду відповідно до Розділу V ГПК України апелянт зазначає, що обидва рази доводи відповідача про наявність підстав для відстрочення були недоведеними, безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет плюс" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі №904/3455/22. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 13.04.2023 о 10 год. 20 хв.

В судове засідання призначене на 13.04.2023 з`явились представники сторін, надали пояснення по справі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет плюс" про стягнення з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" 8 611 828,50 грн., з яких: 6 809 634,05 грн. заборгованість за поставлений товар; 853 553,96 грн. пеня за загальний період з 09.05.2022 по 06.10.2022; 104 533,56 грн. 3% річних за загальний період з 25.01.2022 по 06.10.2022; 844 106,93 грн. інфляційні втрати за загальний період з лютий по вересень 2022 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет Плюс" 6 609 634,05 грн. заборгованості за поставлений товар, 426 776,98 грн. пені, 104 533,56 грн. 3% річних, 844 106,93 грн. інфляційних втрат, витрати по сплату судового збору у сумі 129 177,43 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" подано заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3455/22 від 11.01.2023 на 1 рік.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 заяву Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про відстрочення виконання рішення від 11.01.2023 у справі №904/3455/22 задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 у справі №904/3455/22 до 11.04.2023.

Приймаючи вказану ухвалу господарським судом було враховано доводи відповідача та надані на підтвердження доводів докази, що підприємство є містоутворюючим у м. Нікополі зі штатною чисельністю майже 6 тисяч працівників, з яких у цей час працює лише 3703 людини. Товариство наповнює податками значну частку міського бюджету, своєчасно сплачує заробітну плату, при тому що має збитки від господарської діяльності у зв`язку із відсутністю попиту на готову продукцію на внутрішньому ринку та значними ускладненнями з логістикою її збуту за кордон. Окрім того з 12.07.2022 місто Нікополь перебуває під систематичними обстрілами, а 18.07.2022 російські снаряди влучили безпосередньо і на територію Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", що призвело до руйнування його виробничих потужностей та відповідно до значної матеріальної шкоди, що підтверджується витягом з ЄРДР від 18.07.2022 та протоколом засідання комісії з визначення розміру завданої шкоди внаслідок обстрілу від 17.08.2022. Російські війська 15.08.2022 вдруге обстріляли промислові потужності відповідача, що також призвело до пошкоджень та руйнування його технологічного устаткування та адміністративних будівель. 19.12.2022 внаслідок ворожого обстрілу ствольною артилерією російських військ повністю знищені належні відповідачу електропередавальну лінію та високовольтні кабелі; розмір збитків встановлюється.

Врахувавши викладене, господарський суд дійшов висновку, про достатність наведених заявником обставини щодо неможливості назараз виконати рішення від 11.01.2023 у справі №904/3455/22. Врахувавши доводи сторін, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також дотримуючись принципу добросовісності стосовно інших осіб, судом було задоволено заяву відповідача та відстрочено виконання рішення суду на 3 місяця до 11.04.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського кодексу України).

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (ст. 331 ГПК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Отже особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

На підтвердження викладених в заяві обставин відповідачем надано документи, що підтверджують, зокрема, витяг з ЄРДР від 15.08.2022, довідку про скорочення чисельності персоналу на підприємстві, докази на підтвердження завдання шкоди внаслідок обстрілів, розрахунки розміру збитків від знищення, пошкодження необоротних матеріальних активів, знищення товарно-матеріальних цінностей, інвентаризаційний опис пошкоджених та знищених необоротних матеріальних активів та товарно-матеріальних цінностей пошкоджених та знищених в результаті обстрілів 15.08.2022; повідомлення ГУ ДСНС України про виникнення НС (НП), не пов`язаної з пожежею та ліквідації її наслідків, Акт про пожежу від 16.12.2022, яка сталася внаслідок потрапляння ракети під час обстрілу, Довідку про заборгованість з бюджетного відшкодування з ПДВ, а також Довідки Нікопольської районної військової адміністрації Дніпропетровської області щодо періодичності оголошення на території Нікопольського району, виключно з м.Нікополь, повітряних тривог та накази АТ «Нікопольський завод феросплавів» №279 від 29.07.2022, №312 від 31.08.2022, №314 від 30.09.2022, №379 від 31.10.2022, №412 від 30.11.2022 про оголошення простою.

Враховуючи викладені відповідачем обставини, колегія зазначає, що АТ «Нікопольський завод феросплавів» вимушено опинилося у тимчасовій ситуації, яка обмежує ведення звичайної господарської діяльності.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин і фактів, положення статей 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку про достатню винятковість наведених АТ «Нікопольський завод феросплавів» обставин для застосування визначеної статтею 331 Господарського процесуального кодексу України процедури відстрочення виконання судового рішення.

За наведених обставин відстрочення виконання ухвали суду на 3 місяці не призведе до порушення принципів справедливої рівноваги та балансу інтересів сторін спору та для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання судового рішення, а відповідною заявою боржник лише намагається через існування певних надзвичайних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити у майбутньому повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

Колегія суддів звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє відповідача (заявника) від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог позивача, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін;

Частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже враховуючи понесені від військової агресії збитки та матеріальний стан, у якому опинилось підприємство відповідача, необхідність проведення ремонтних робіт об`єктів, зруйнованих внаслідок військової агресії, з метою дотримання балансу інтересів сторін, колегія суддів враховує як доводи відповідача, наведені у клопотанні про відстрочення виконання рішення суду на один рік, так і відповідні заперечення позивача, та вважає обґрунтованим висновок господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та відстрочення виконання рішення суду на 3 місяці.

Щодо доводів апеляційної скарги , що наявних у відповідача грошових коштів достатньо для виконання рішення, колегія зазначає, що наявність коштів на рахунках не свідчить про наявність вільних обігових коштів, оскільки відповідач має у тому числі зобов`язання перед бюджетом, щодо сплати податків, зобов`язання з виплати заробітної плати, сплати невідкладних платежів тощо.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм та повторного розгляду клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду колегія відхиляє, оскільки чинні положення ГПК України не встановлюють заборони заявляти таке клопотання як на стадії розгляду справи по суті так і на стадії виконання рішення.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

При апеляційному перегляді даної справи, колегією суддів враховано те, що надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомет плюс" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі №904/3455/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі №904/3455/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екомет плюс".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 26.04.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О.Кузнецов

Суддя А.Є.Чередко