ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 квітня 2023 року справа №903/273/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності:

Греков О.В. - завідувач сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Волинській області (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.11.2022р., посвідчення від 15.08.2022р. АБ№032242)

Лебедюк-Гудкова Т.В. - прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №071763 від 01.03.2023р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області, м. Луцьк

до відповідача: Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області, с. Поромів

про стягнення 384 502,59 грн.,

встановив: Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом від 13.03.2023р. про стягнення з Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області збитків в розмірі 384 502,59 грн., заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. В обґрунтування позовних вимог та в підтвердження підстав для звернення до суду в інтересах держави з позовом засвідчувалось на порушенні Поромівською сільською радою природоохоронного законодавства України (ст.ст. 1, 3, 44, 46, 49, 110, 111 Водного кодексу України, ст.ст. 38, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища") внаслідок самовільного використання водних ресурсів (підземних вод) при відсутності дозволів на спеціальне водокористування, тривалому невчиненні Державною екологічною інспекцією у Волинській області дій, спрямованих на вжиття заходів щодо стягнення завданих державі збитків в судовому порядку.

Ухвалою від 20.03.2023р. було підтверджено підстави представництва заступником керівника Володимирської окружної прокуратури інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області за позовною заявою, прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 19.04.2023р., запропоновано прокурору та сторонам вчинити ряд дій та надати суду відповідні додаткові матеріали.

24 березня 2023 року до суду від Поромівської сільської ради надійшов відзив від 23.03.2023р. №407/01-14 на позовну заяву в якому відповідач визнав факт завдіяння збитків державі, зазначив, що станом на 23.03.2023р. із загальної суми збитків 484 502,59 грн. сільською радою відповідно до платіжних доручень від 01.04.2022р. №1027 на суму 50 000 грн., від 11.11.2022р. №2997 на суму 50 000 грн. та від 21.03.2023р. №1245 на суму 34 502,59 грн. відшкодовано збитків на суму 134 502,59 грн., залишок зобов`язань сільської ради по відшкодуванню завданих збитків становить 350 000 грн.

14 квітня 2023 року судом було зареєстровано клопотання заступника керівника Володимирської окружної прокуратури від 12.04.2023р. про закриття провадження у справі в частині стягнення з Промівської сільської ради 34 502,59 грн. у відшкодування завданих збитків у зв`язку з відсутністю предмету спору (сплата суми платіжним дорученням №1245 від 21.03.2023р.), вирішення питань розподілу судових витрат та часткового повернення прокуратурі судового збору з бюджету.

19.04.2023р. до суду від Державної екологічної інспекції у Волинській області надійшли пояснення від 18.04.2023р. №13-2/1041 про підтримання позовних вимог на суму 350 000 грн.

У визначений день та час в судове засідання з`явився прокурор та представник позивача, відповідач свого уповноваженого представника до суду не направив.

Судом враховується, що ухвалою від 20.03.2023р. явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась, матеріали справи містять письмовий відзив відповідача стосовно обставин справи та пред`явлених вимог.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає судову справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст. 3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997р., дана Конвенція та Протоколи до неї №№2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, враховуючи обставину за котрої явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а також обставину наявності у справі письмових пояснень відповідача (відзив на позовну заяву) стосовно позовних вимог, а у суду є всі необхідні матеріали для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті в даному судовому засіданні за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.

Присутня в судовому засіданні прокурор заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 34 502,59 грн. у відшкодування завданих збитків підтримала, просила суд в цій частині закрити провадження по справі, вирішити питання повернення прокуратурі частини сплаченої суми судового збору, позовні вимоги на залишкову суму 350 000 грн. підтримала.

Присутній в засіданні представник позивача щодо заяви прокурора, закриття провадження у справі в частині, заперечень не висловив, позовні вимоги в залишковій частині підтримав.

Розглянувши відзив відповідача, котрому, як встановлено судом, притаманні ознаки заяви про визнання позову, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 6 ст. 46 ГПК України, суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява відповідача про визнання позову на залишкову суму 350 000 грн. здійснена сільським головою Поромівської сільської ради Савчуком О.В., визнання позову відповідачем, на думку суду, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. За таких обставин, судом прийнято визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні прокурора та представника позивача, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків:

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У статті 14 Конституції України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 даної статті право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України).

Суб`єктами права на землі державної власності згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Водного кодексу України, водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства .

Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування (ст. 2 Водного кодексу України).

Згідно з ст. 3 ВК України, усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. Відповідно до ст. 1 ВК України, водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Статтею 46 ВК України визначено, що водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб (ст. 48 Водного кодексу України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється лише на підставі дозволу.

Частинами 2, 4 ст. 49 ВК України визначено дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно.

Відповідно до ст.ст. 110, 111 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні, зокрема умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування, забруднення та засмічення вод.

Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Згідно ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Положення ст. 50 Конституції України гарантують кожному право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Статтею 153 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання та відшкодовувати збитки, завдані ним власникам або первинним користувачам природних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської ті іншої діяльності.

Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50%, обласних бюджетів та бюджету АРК - 20%.

Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи заходи для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення.

Ненадходження цих коштів до державного та місцевого бюджетів, перешкоджає державі у здійсненні нею зобов`язань щодо відновлення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки держави.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Волинській області №130 від 27.05.2019р. та направлення №344 від 27.05.2019р. Державною екологічною інспекцією у Волинській області у період з 03.06.2019р. по 28.06.2019р. проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання Поромівською сільською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Поромівської сільської ради, проведеної з 12.06.2019р. по 13.06.2019р. Державною екологічною інспекцією у Волинській області було встановлено, що дозвіл на спеціальне водокористування №829/Вол від 19.04.2016р., закінчив свою дію 18.04.2019р., що є порушенням вимог п. 9 ст. 44 та ч.1 ст. 49 Водного кодексу України.

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки, приписом державного інспектора №000409 від 13.06.2019р. було зобов`язано Поромівського сільського голову, в термін до 13.09.2019р. отримати дозвіл на спеціальне водокористування для свердловин, які знаходяться на території Поромівської територіальної громади.

В подальшому, у період з 18.02.2021р. по 26.02.2021р., на підставі ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та згідно із наказом Державної екологічної інспекції у Волинській області №67 від 15.02.2021р. Державною екологічною інспекцією у Волинській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів на території Поромівської сільської ради (перевірка припису державного інспектора № 000409 від 13.06.2019р.).?

Згідно з акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Поромівської сільської ради, проведеної з 18.02.2021р. по 26.02.2021р. державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Волинської області Кривонюком М.П. та Шулячук-Гаврилюк І.В., у присутності сільського голови Поромівської ОТГ Савчука О.В. було встановлено, що приписом державного інспектора №000409 від 13.06.2019р. зобов`язано Поромівського сільського голову, серед іншого, в термін до 13.09.2019р. отримати дозвіл на спеціальне водокористування для свердловин, які знаходяться на території Поромівської територіальної громади.

Відповідно до акту проведеної перевірки у період з 18.02.2021р. по 26.02.2021р. встановлено, що дозвіл на спеціальне водокористування для свердловин, які знаходяться на території Поромівської територіальної громади №82/ВЛ/49д-20 було отримано лише 02.06.2020р.

Спеціалістами Державної екологічної інспекції у Волинській області щодо голови Поромівської сільської ради було складено протокол про адміністративне правопорушення №000036 від 18.02.2021р. Постановою про накладення адміністративного стягнення №000513 від 18.02.2021 голову Поромівської сільської ради було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який останнім сплачено добровільно, що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 18.02.2021р.

У зв`язку з невиконанням припису державного інспектора №000409 від 13.06.2019р. та порушенням строків отримання дозволу на спеціальне водокористування в термін до 13.09.2019р., Поромівська сільська рада здійснювала забір та використання підземної води зі свердловин без наявності дозволу на спеціальне водокористування, зокрема, в період з 04.02.2018р. по 01.06.2020р. в межах с. Осмиловичі, в період з 13.06.2019р. по 01.06.2020р. в межах с. Морозовичі, в період з 19.04.2019р. по 01.06.2020р. в межах с. Бужанка, с. Верхнів, с. Бортнів Поромівської територіальної громади (згідно з актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Поромівської сільської ради, проведеної з 18.02.2021р. по 26.02.2021р.)

Перебування на балансі Поромівської сільської ради свердловин підтверджується інвентарними картками обліку основних засобів, а також обліковими карточками бурових свердловин, зокрема, перебування на балансі свердловини в межах с. Осмиловичі, підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів №98, перебування на балансі свердловин в межах с. Морозовичі, підтверджується інвентарними картками обліку основних засобів №90, 93, перебування на балансі свердловин в межах с. Бужанка, підтверджується обліковими картками бурових свердловин №325, 347, 356, 28-83, перебування на балансі свердловини в межах с. Верхнів, підтверджується обліковою карткою бурової свердловини №4532, інвентарною карткою №13 обліку основних засобів, перебування на балансі свердловин в межах с. Бортнів підтверджується обліковою карткою бурової свердловини №485, інвентарною карткою обліку основних засобів №11.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Поромівської сільської ради №248/01-14 від 24.02.2021р., за період з 04.02.2018р. по 01.06.2020р. включно було видобуто 100 896,0 метрів кубічних підземної води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що також підтверджується копіями журналів обліку видобутої води за період 2019-2020 років.

Прокурор в позовній заяві зазначає, що посадовими особами Державної екологічної інспекції у Волинській області, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009р., проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі через порушення природоохоронного законодавства, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів (підземних вод) при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування).

Пунктом 1.2 Методики встановлено порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у тому числі у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб`єктами господарювання природоохоронного законодавства (п. 1.4).

Згідно з Методикою (п. 1.7), водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів): спеціальним водокористуванням є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води для скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів; самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Відповідно до довідки від 24.02.2021р. №248/01-14, наданої Поромівською сільською радою, об`єми видобутої води без дозволу на спецводокористування становить - 100 896,0 м3.

Відповідно до ст. 255.5.2 ПК України, рентна плата за спеціальне використання підземних вод становить 96,04 грн. за 100 м3 води на дату виявлення порушення 18.02.2021р.

Судом зауважується, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів здійснюється згідно пункту 9.1 Методики за формулою: Зсам = 5 х W х Тар (грн), (23) де:

W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на сцеціальне водокористування лімітів, м3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних Вод - грн/100 м3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м3). Для морської води та води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Відтак, загальна сума збитків, завданих державі за самовільне водокористування, становить: Зсам = 5 х 100896,0 х 0,9604 = 484 502,59 грн.

Державною екологічною інспекцією у Волинській області у зв`язку із несплатою нарахованих збитків на адресу Поромівської сільської ради було надіслано претензію від 30.06.2021р. за № 4-2/1833 з пропозицією відшкодувати завдані збитки, про що запропоновано в місячний термін повідомити письмово Державну екологічну інспекцію з представленням підтверджуючих документів про сплату.

Судом встановлено, що згідно інформації Поромівської сільської ради №98/01-14 від 20.01.2023р., наданої на вимогу окружної прокуратури, станом на 20.01.2023р. Промівською сільською радою відшкодовано 100 тис. грн від суми нарахованих збитків, що підтверджується платіжними дорученнями №1027 від 01.04.2022р. та №2997 від 11.11.2022р. На момент звернення прокурора (14.03.2023р.) до суду з позовом сума невідшкодованих збитків становила 384 502,59 грн.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас на заподіювача шкоди покладається обов`язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди. Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.04.2018р. у справі №904/4933/17.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідача були відсутні дозволи на спеціальне водокористування в термін до 13.09.2019р., Поромівська сільська рада здійснювала забір та використання підземної води зі свердловин без наявності дозволу на спеціальне водокористування, зокрема, в період з 04.02.2018р. по 01.06.2020р. в межах с. Осмиловичі, в період з 13.06.2019р. по 01.06.2020р. в межах с. Морозовичі, в період з 19.04.2019р. по 01.06.2020р. в межах с. Бужанка, с. Верхнів, с. Бортнів Поромівської територіальної громади, розрахунок розміру збитків проведений у відповідності з вимогами законодавства не заперечується відповідачем, визнається повністю у відзиві від 23.03.2023р. №407/01-14 на позовну заяву.

За таких обставин суд доходить висновків, що вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача з Поромівської сільської ради збитків в розмірі 384 502,59 грн., заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсіви (на момент пред`явлення позову та на час відкриття судом провадження у справі) були обґрунтованими та підставними.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем після звернення прокурора з позовом до суду (14.03.2023р.) та після відкриття судом провадження у справі (20.03.2023р.) було сплачено частково суму збитків в розмірі 34 502,59 грн., що стверджується платіжною інструкцією від 21.03.2023р. №1245 на суму 34 502,59 грн. та клопотанням прокурора про закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

При цьому суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (сплата боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Зважаючи на те, що відповідач після звернення прокурора до суду з позовом та після відкриття судом провадження у даній справі відшкодував частково збитки (на суму 34 502,59 грн.), суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

При цьому судом засвідчується, що у відповідності до ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення 34 502,59 грн., заявлене Волинською обласною прокуратурою клопотання, у суду виникають обставини для вирішення відповідного питання про повернення Волинській обласній прокуратурі з Державного бюджету України 517,54 грн. суми судового збору.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність пред`явленого прокурором до відповідача позову в частині стягнення залишкової суми збитків 350 000 грн., заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, оскільки, зокрема, у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення: протиправна поведінка відповідача полягає у здійсненні забору води без спеціального дозволу на користування надрами, всупереч чинного законодавства, що підтверджується матеріалами перевірки; наявна шкода, яка правомірно розрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, причинний зв`язок, що виражений у заподіяні шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина відповідача, яка виражена у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За означених обставин в їх сукупності суд доходить висновків про наявність всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв`язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, відтак, наявність достатніх підстав для задоволення пред`явлених прокурором позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене, враховуючи повне визнання відповідачем позову, здійснене до початку розгляду справи по суті, приймаючи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви та розглядом справи (сплата судового збору), котрі понесла Волинська обласна прокуратура, слід відшкодувати їй відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 50% від сплаченої в цій частині позовних вимог суми судового збору (350 000 грн.* 1,5 %) на суму 2 625 грн. за рахунок Поромівської сільської ради.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене у суду виникають обставини для вирішення питання про повернення Волинській обласній прокуратурі з Державного бюджету України згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" 2 625 грн. судового збору сплаченого згідно платіжної інструкції №317 від 03.03.2023р.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 13, 14, 73-80, 129, 130, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 34 502,59 грн. у відшкодування завданих зитків закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити на суму 350 000 грн.

3. Стягнути з Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області (с. Поромів, вул. Центральна, 1Б, ) на користь Державної екологічної інспекції у Волинській області (м. Луцьк, вул. Степана Бандери, 20, ) 350 000 грн. у відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

4. Стягнути з Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області (с. Поромів, вул. Центральна, 1Б, ) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) 2 625 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) з Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 3 142,54 грн. (517,54 грн. + 2 625 грн.), сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжної інструкції №317 від 03.03.2023р. на суму платежу 5 767,54 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

6. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

7. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням ст.ст. 253, 256, 257 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 25.04.2023р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення направити:

- Волинській обласній прокуратурі ();

- Володимирській окружній прокуратурі ();

- Державній екологічній інспекції у Волинській області ();

- Поромівській сільській раді Володимирського району ().