ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/139/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/139/22 за позовом фізичної особи-підприємця Марченко Марії Миколаївни до відповідача фізичної особи-підприємця Кугната Степана Теодоровича про стягнення 60338,19 грн.

Суть спору.

Фізична особи-підприємець Марченко Марія Миколаївна звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кугната Степана Теодоровича про стягнення 60338,19 грн, з яких: 40225,46 грн. - заборгованість з орендної плати, 20112,73 грн. - штраф за неналежне виконання зобов`язань.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2023 для розгляду справи № 909/139/23 призначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2023 позовну заяву ФОП Марченко Марії Миколаївни залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

23.02.2023 до суду від позивача, на виконання вимог зазначеної вище ухвали, у строк, встановлений судом, надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 2967/23) з додатками згідно якої усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/139/23; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам, згідно вимог ст.120 ГПК України, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вручення учасникам справи зазначеної вище ухвали підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення: №76 4 (04.03.2023), №76 2 (29.03.2023).

04.04.2023, через відділ документального забезпечення, канцелярії суду, надійшов відзив на позовну заяву б/н від 31.03.2023 (вх. № 5223/23), який прийнятий судом і разом з додатками долучений до матеріалів справи.

10.04.2023, через відділ документального забезпечення, канцелярію суду, надійшла відповідь на відзив б/н від 06.04.2023 (вх. № 5572/23), яка прийнята судом і разом з додатками долучена до матеріалів справи.

Відповідач своїм правом щодо подання заперечення протягом строку встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористався.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад позиції позивача.

Позиція позивача викладена у позовній заяві від 04.02.2023 (вх. № 1845/23 від 13.02.2023) та відповіді на відзив б/н від 06.04.2023 (вх. № 5572/23 від 10.04.2023).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна № 1 від 11 червня 2020 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по орендній платі за грудень 2022 року в сумі 40225,46 грн.

За прострочення відповідачем місячної орендної плати позивач, покликаючись на п.10.2 договору оренди нарахував відповідачу штраф у сумі 20112,73 грн, що становить 50% відсотків вартості місячної орендної плати. При цьому позивач покликається на погоджені сторонами умови п. 10.2. Договору оренди.

У відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку позивача, заперечення відповідача надумані, безпідставні та не відповідають дійсності. Позивач стверджує, що відсутні об`єктивні та фактичні обставини звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань, а настання форс-мажорних обставин жодним чином не вплинуло на підприємницьку діяльність відповідача.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву б/н від 31.03.2023 (вх. № 5223/23 від 04.04.2023).

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач позов не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, відповідач не заперечує факт укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору оренди нерухомого майна № 1 від 11.06.2021 року та прийняття в користування об`єкта оренди. Проте, на думку відповідача, він звільнений від виконання договірних зобов`язань в цілому, оскільки договір оренди є припиненим в односторонньому порядку, а сплата орендних платежів та інших зобов`язань не підлягають виконанню з підстав настання форс-мажорних обставин, а саме збройної військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення в Україні військового стану від 24.02.2022 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

11 червня 2021 року між фізичною особою-підприємцем Марченко Марією Миколаївною (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Кугнатом Степаном Теодоровичем (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №1 (далі - договір).

Зазначений вище договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. та зареєстрований у відповідному реєстрі за № 1602.

Пунктами 1.1. 1.2. договору сторони погодили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування на умовах оренди нежитлове приміщення, яке розміщене в будівлі, що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Івано-Франківській район, м. Рогатин, вул. Галицька, 75, загальною площею 129 м. кв., а саме: приміщення № 1, приміщення № 2, приміщення № 3, приміщення № 4.

Відповідно до п. 2.1. договору, вступ орендаря у володіння та користування об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами договору та акту приймання - передачі об`єкта оренди, який являється невід`ємною частиною договору.

Обов`язок по складанню акту приймання-передачі або його повернення покладається на сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні договору (п. 2.3. договору).

У розділі 3 Договору сторони встановили орендну плату та інші платежі, порядок розрахунків.

Згідно з п. 3.1. договору, розмір орендної плати за місяць орендного користування становить 27100,00 грн., що становить 1000 доларів США по курсу НБУ. Орендна плата буде змінюватися пропорційно (при зміні долара США відносно гривні по курсу НБУ). Орендна плата в доларах залишається незмінною і становить 1000 доларів в місяць. Курс долара США відносно гривні на момент укладення договору становить: 1 долар США=27,10 грн. курс фіксується станом на кожне 5-те число поточного місяця оплати по курсу НБУ.

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 05 числа поточного місяця (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3. договору, розмір орендної плати в перші три роки буде збільшуватись один раз на рік в грудні місяці на 10% і ця сума залишається сталою на наступний рік. А на наступний рік, до кінцевого терміну оренди, розмір орендної плати буде збільшуватись теж, один раз на рік, в грудні на річний індекс інфляції і ця сума залишиться сталою на наступний рік. При цьому сторони погодилися, що така зміна ставок орендної плати відбуватиметься без будь-яких змін та доповнень до цього договору.

У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря сума орендної плати, сплачена за останній місяць оренди, орендодавцем не відшкодовується (п. 3.9 договору).

Умови повернення об`єкта оренди погоджені сторонами у 9 розділі договору.

Згідно з п. 9.1 договору повернення орендодавцю об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, що підписують уповноважені представники сторін після припинення дії цього договору. Перед поверненням об`єкта оренди сторони проводять його загальний огляд та перевіряють його технічний стан.

Відповідно до п. 9.2 договору об`єкт оренди вважається фактично переданим орендодавцю з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Обов`язок по складанню акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні по договору. тобто на орендаря (п. 9.6 договору).

Відповідальність сторін встановлена у розділі 10 договору.

Пунктом 10.2 договору сторони погодили, що у випадку прострочення орендарем місячної сплати орендної плати орендодавцю в терміни, передбачені п. 3.2 договору, орендар сплачує штраф в розмірі 50% вартості місячної орендної плати. Сплата штрафу не звільняє орендаря від проведення передбачених договором розрахунків.

Згідно з п. 10.4 договору, при достроковому розірванні договору, ініціатор розірвання сплачує другій стороні штраф у розмірі орендної плати за 6 місяців, яка склалась на день розірвання договору. Ініціатор дострокового розірвання договору повідомляє другу сторону про це за 6 місяців до моменту розірвання договору.

У розділі 13 договору сторони погодили, що цей договір укладено терміном на 10 років орендного користування з 11 червня 2021 р. по 09 червня 2031 року (п. 13.2). Одностороння відмова від договору не допускається (п.13.4). Дія договору оренди припиняється (п. 13.5): при закінченні строку договору оренди; при загибелі об`єкта оренди; за взаємною згодою сторін; достроково за ініціативою будь-якої сторони при виконанні п. 10.4 даного договору.

11 червня 2021 р., на виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 129 м. кв., яке розміщене в будівлі, що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Івано-Франківській район, м. Рогатин, вул. Галицька, 75, що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі об`єкта оренди від 11 червня 2021 р.

В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення орендної плати за грудень місяць 2022 року не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість з орендної плати в сумі 40225,46 грн., з яких: 36568,60 грн. - розмір орендної плати у відповідності до офіційного курсу НБУ станом на 05.12.2022, 3656,86 грн. - річна відсоткова ставка (підняття вартості розміру оплати відповідно до п. 3.3. договору).

З огляду на прострочення орендарем місячної сплати орендної плати орендодавцю в терміни, передбачені п. 3.2 договору, орендодавець нарахував орендарю, відповідно до п. 10.2 договору, штраф в сумі 20112,73 грн (50% вартості місячної орендної плати).

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення договору оренди нерухомого майна № 1 від 11 червня 2021 р. між сторонами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Частиною 1 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України). Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.06.2021 орендар прийняв в користування об`єкт оренди. Докази повернення об`єкта оренди орендодавцю чи припинення дії договору оренди нерухомого майна №1 від 11 червня 2021 року - відсутні.

Заборгованість відповідача з орендної плати за грудень 2022 року в сумі 40225,46 грн. на час прийняття рішення не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростований відповідачем, який не надав суду доказів внесення орендної плати позивачу за грудень 2022 року, отже вимога про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за грудень 2022 року в сумі 40225,46 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача щодо дострокового припинення договору оренди та припинення ним з 26.11.2022 користування орендованим майном.

За змістом п. 10.4 договору оренди, ініціатор дострокового розірвання договору повідомляє другу сторону про це за 6 місяців до моменту розірвання договору. Крім того, одностороння відмова від договору оренди не допускається (ст. 291 Господарського кодексу України). За таких обставин направлене відповідачем позивачу повідомлення про форс-мажорні обставини від 30.11.2022, на яке відповідач покликається у відзиві, не спричинило дострокове розірвання договору станом на грудень 2020 року та не звільняє відповідача від сплати орендної плати за цей місяць оренди.

Крім того, як слідує з копії накладної Укрпошти № 415, таке повідомлення було направлено позивачу лише 07.12.2022, тобто після 05.12.2022 коли в відповідача виник обов`язок зі сплати орендної плати за грудень 2022 року (п. 3.2 договору оренди). Даних щодо дати отримання такого повідомлення позивачем, відповідач суду взагалі не надав, як і не надав суду доказів неможливості використання орендованого приміщення через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 статті 762 ЦК України). Самі лише покликання відповідача на введення воєнного стану, аварійні відключення електроенергії, як на форс-мажорні обставини, не звільняють його від договірних зобов`язань.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі N 915/531/17, від 26.05.2020 у справі N 918/289/19, від 17.12.2020 у справі N 913/785/17, наведено висновок що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Відповідач не подав суду докази, відповідно до вимог статті 86 ГПК України, які підтверджують існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) саме для виконання зобов`язань відповідача щодо сплати орендної плати за грудень 2022 року. Односторонньо складені повідомлення відповідача про форс-мажорні обставини, направлені позивачу після настання строку сплати орендної плати, такими доказами не є.

Натомість позивач, до відповіді на відзив долучив докази ведення відповідачем підприємницької діяльності в м. Рогатин за іншою адресою: вул. Галицька 50А, в грудні 2022, січні-лютому 2023 року, а саме копії фіскальних чеків з продажу товарів ФОП Кугнат С.Т.

Тому вимоги позивача про стягнення орендної плати за грудень 2022 року судом визнаються обґрунтованими.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1. ст. 612 ЦК України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Приписами ст. 549, 551 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Зазначені норми ЦК України та ГК України передбачають заходи відповідальності, які застосовуються до суб`єктів господарювання у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору.

Пунктом 10.2 договору сторони погодили, що у випадку прострочення орендарем місячної сплати орендної плати орендодавцю в терміни, передбачені п. 3.2 договору, орендар сплачує штраф в розмірі 50% вартості місячної орендної плати. Сплата штрафу не звільняє орендаря від проведення передбачених договором розрахунків.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 05 числа поточного місяця.

Судом встановлено, що відповідачем не здійснено орендну плату за грудень 2022 року. Цей факт не заперечується орендарем що є підставою для застосування до відповідача передбаченого п. 10.2 договору штрафу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку.

В контексті викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо звільнення його, як орендаря від виконання договірних зобов`язань за форс-мажорними обставинами, при цьому зазначає таке.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В розділі 11 укладеного договору сторони погодили, що жодна сторона не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання чи несвоєчасне або неналежне виконання є виключним наслідком форс-мажорних обставин, таких, як наприклад стихійні лиха, катастрофи, заворушення, військові дії, які є поза можливим контролем з боку сторони цього договору, яка заявляє про форс-мажорні обставини. Перелік таких обставин не є вичерпним. Будь-яка сторона, що заявляє про форс-мажорні обставини повинна надати повідомлення про це іншій стороні в письмовому вигляді протягом 10 календарних днів після виникнення форс-мажорних обставин або протягом 10 календарних днів з часу, коли такій стороні стало відомо про форс-мажорні обставини. Якщо протягом сказаного строку така сторона не надсилає повідомлення про форс-мажорні обставини іншій стороні, то невиконання зобов`язань такою стороною не вважається наслідком впливу форс-мажорних обставин і відповідно, така сторона не звільняється від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань.

Як вище встановив суд, відповідач, до настання у нього строку сплати орендної плати за грудень 2022 року (05.12.2022) не надав жодного письмового повідомлення позивачу про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором оренди нерухомого майна внаслідок настання форс-мажорних обставин.

В обгрунтування неможливості виконання своїх договірних зобов`язань внаслідок фор-мажорних обставин відповідач покликається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Так, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01.06.2021 (справа № 910/9258/20) наголошує: "Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання".

Натомість відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, орендар не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором. Суд погоджується із зауваженнями позивача, що на території здійснення відповідачем підприємницької діяльності (м. Рогатин Івано-Франківської) не проводились військові дії як такі.

Крім того, на спростування наведених у відзиві заперечень, позивачем до відповіді на відзив долучені докази (фіскальні чеки), які підтверджують здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Кугнатом Степаном Теодоровичем в іншому орендованому приміщенні в місті Рогатин по вул. Галицька, буд. № 50/А, яке знаходиться навпроти об`єкта оренди.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову фізичної особи-підприємця Марченко Марії Миколаївни в повному обсязі.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

При поданні позовної заяви позивач вказав, що попередній (орієнтовний) суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи є розмір сплати судового збору за подання даної позовної заяви, а також розмір витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2684,00 грн. покладається на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази:

- акт приймання наданих юридичних послуг від 04.02.2023 за договором № 02/23 від 02.02.2023 (а.с. 15);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001747 (а.с. 16);

- квитанція до прибуткового касового ордера № 02/04/23 від 02 лютого 2023 року на суму 5000,00 грн (а.с. 17).

Згідно акта наданих юридичних послуг від 04.02.2023, адвокат (виконавець) Гунько Олександр Юрійович, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, надав замовнику - фізичній особі-підприємцю Марченко Марії Миколаївні, на підставі договору № 02/04/23 від 02 лютого 2023 року, наступні послуги:

- усна консультація з вивчення документів та правовий аналіз договору - 1500,00 грн;

- вивчення судової практики з аналогічних спорів - 2 год.Х500,00 грн.=1000,00 грн.;

- складання позовної заяви та розрахунок позовних вимог - 2500,00 грн .

Замовник підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості.

За надання юридичних послуг ФОП Марченко Марія Миколаївна сплатила адвокату Гунько О. Ю. 5000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 02/04/23 від 02 лютого 2023 року, а.с. 17).

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутній Договір № 02/23 від 02.02.2023 за яким складено акт приймання наданих юридичних послуг від 04.02.2023.

З наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі з акта наданих юридичних послуг від 04.02.2023, неможливо встановити, що адвокат Гунько Олександр Юрійович надав юридичні послуги ФОП Марченко Марії Миколаївні саме в цій справі, оскільки відсутні будь-які документи що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, а зі змісту акта неможливо встановити у якій справі чи щодо яких спірних правовідносин позивачу надавалась правнича допомога.

В контексті викладеного, зважаючи на те, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу, суд залишає останні за позивачем.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов фізичної особи-підприємець Марченко Марії Миколаївни до фізичної особи-підприємця Кугната Степана Теодоровича про стягнення 60338,19 грн, з яких: 40225,46 грн. - заборгованість з орендної плати, 20112,73 грн. - штраф за неналежне виконання зобов`язань.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кугната Степана Теодоровича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Марченко Марії Миколаївни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 40225 (сорок тисяч двісті двадцять п`ять) грн 46 коп. заборгованості з орендної плати, 20112 (двадцять тисяч сто дванадцять) грн 73 коп. штрафу за неналежне виконання зобов`язань та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Є. Горпинюк