ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Справа № 906/1048/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.22р. у справі №906/1048/21 (суддя Вельмакіна Т.М., повний текст рішення складено 28.11.2022)

за позовом Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 417016,38 грн.

за участі представників:

позивача - Іванюка А.М.,

відповідача - Шароварського В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 року у задоволенні позову Державної установи "Житомирська установа виконання покарань № 8" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 417016,38 грн відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на користь Державної установи "Житомирська установа виконання покарань № 8" 1135,00 грн судового збору.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що безпідставне збільшення ціни додатковою угодою №1 на 10% від ціни договору за одиницю товару, у будь-якому випадку має наслідком порушення п.2 ч.4 ст. 36 ЗУ «Про публічні закупівлі» і при укладенні наступних спрямованих на збільшення такої ціни додаткових угод за цим договором, так як у кожній наступній додатковій угоді матиме місце перевищення допустимих 10 % такого збільшення, що свідчить про їх нікчемність.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що сторони, в порушення п. 2 ч. 4 ст. 36 ЗУ №922 та п. 12.7. договору, уклали додаткові угоди №1 від 02.01.2020, №2 від 10.01.2020, №3 від 16.01.2020, №4 від 22.01.2020 до договору щодо збільшення ціни товару за одиницю товару без документального підтвердження коливання ціни товару на ринку в сторону збільшення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що додаткові угоди №1 від 02.01.2020, №2 від 10.01.2020, №3 від 16.01.2020, №4 від 22.01.2020 до договору №Г-423 від 28.12.2019, укладено з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 ЗУ № 922-VIII, тому в силу ст. 37 ЗУ № 922-VIII, вони є нікчемними.

Водночас, зважаючи на те, що позивач просив суд стягнути з відповідача 417016,38 грн безпідставно отриманих коштів, посилаючись при цьому як на ст. 216 ЦК України так і на 670 ЦК України, суд першої інстанції відмовив в задоволені позовних вимог, оскільки до позовних матеріалів не надано доказів звернення позивача із вимогою до відповідача про передачу кількості товару, якої не вистачає, або з вимогою про повернення сплаченої за нього грошової суми, оскільки лише отримання відповідної відповіді, із запереченнями щодо вимоги або неотримання відповіді в розумний строк, за встановлених судом обставин, свідчитиме як про обізнаність відповідача щодо його обов`язку виконати приписи ст. 670 ЦК України, так і про існування спору між сторонами, у випадку заперечень відповідачем обов`язку такого виконання. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 417016,38 грн як неправомірно отриманих на виконання нікчемних правочинів №1-4, є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на користь позивача грошові кошти в сумі 417 016,38 грн., здійснити перерозподіл судового збору.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву, однак подав клопотання про закриття апеляційного провадження з підстав, що ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 року було повернуто апеляційну скаргу Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» на рішення господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 року у справі №906/1048/21. Вказує, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.2 ст. 241 ГПК України набрало законної сили, а тому не підлягає апеляційному перегляду.

Розглянувши вказане клопотання в судовому засіданні 04.04.2023 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки виключний перелік підстав закриття апеляційного провадження визначено статтею 264 ГПК України, та вказана стаття не передбачає можливості закриття апеляційного провадження з підстав наведених в клопотанні відповідача.

В судовому засіданні, що відбулося 25.04.2023 року були присутні представники позивача та відповідача, які надали свої усні пояснення щодо обставин справи та доводів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

28.12.2019 між ТОВ "Житомиргаз Збут" (постачальник, відповідач) та державною установою "Житомирська установа виконання покарань (№8)" (споживач, позивач), укладено договір № Г- 432 про закупівлю/постачання газового палива (т.1, а.с. 34-45), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві газове паливо (далі - газ) за визначеним предметом закупівлі - ДК 021:2015, 09120000-6 - "Газове паливо" належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого палива в розмірі, строки та порядку, передбачених Договором.

Зазначений договір укладено із ТОВ "Житомиргаз Збут" за результатами проведення закупівлі на відкритих торгах по предмету "Газове паливо" (ДК 021:2015: 09120000-6 - Газове паливо)", інформацію про які оприлюднено в електронній системі закупівель за номерами UA-2019-11-18-001430-с (т.1, а.с. 51-53), здійснених державною установою "Житомирська установа виконання покарань (№8)".

За умовами п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу паливо в обсязі 400,00 тис.куб.м: січень 55,0 тис.куб.м, лютий - 55,0 тис.куб.м, березень - 45,0 тис.куб.м, квітень - 35,0 тис.куб.м, травень - 15,0 тис.куб.м, червень - 15,0 тис.куб.м, липень - 15,0 тис.куб.м, серпень - 15,0 тис.куб.м, вересень 15,0 тис.куб.м, жовтень - 30,0 тис.куб.м, листопад 50,0 тис.куб.м, грудень 55,0 тис.куб.м.

Згідно з п. 3.2. договору, ціна 1000 кубічних метрів газового палива становить 3 333,33 грн, ПДВ - 666,67 грн (20%), всього з ПДВ 4000,00 грн. Загальна вартість газового палива, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок).

Зміна ціни газового палива можлива з укладанням додаткової угоди до договору відповідно до чинного законодавства України, у тому числі законодавства про здійснення державних закупівель (п. 3.3. договору).

Сторони домовились, що ціна палива, розрахована відповідно до п. 3.2. та 3.4. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п. 3.4. договору). Строк поставки товару - з 01.01.2020 по 31.12.2020 (пункт 5.1 договору).

Відповідно до п.9.1. договору, сторони погодили, що умови останнього не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, до вищевказаного договору у січні 2020 року (т.1, а.с. 46-49) сторони уклали додаткові угоди:

- №ДУ 1 від 02.01.2020, згідно якої з 02 січня 2020 року п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб. м. газового палива становить 3 666.67 грн, ПДВ - 733,33 грн (20 %), всього з ПДВ 4 400,00 грн. Загальна вартість газового палива, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок);

- № 2 від 10.01.2020, згідно якої, з 08 січня 2020 року п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб. м. газового палива становить 4 033,33 грн, ПДВ 806,67 грн (20 %), всього з ПДВ 4 840,00 грн. Загальна вартість газового палива, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок);

- №3 від 16.01.2020, згідно якої з 10 січня 2020 року п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб. м. газового палива становить 4 436,67 грн, ПДВ - 887,33 грн (20 %), всього з ПДВ 5 324,00 грн. Загальна вартість газового палива, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок);

- № 4 від 22.01.2020, згідно якої з 17 січня 2020 року п. 3.2. договору викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб. м. газового палива становить 4 880,33 грн, ПДВ - 976.07 грн (20 %), всього з ПДВ 5 856,40 грн. Загальна вартість газового палива, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок).

Також 22.10.2020 сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору, згідно якої сторони погодили викласти п. 3.2. договору в наступній редакції: "Ціна газу становить 5368,37 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ - 1 073,67 грн (20 %), всього з ПДВ - 6 442,00 грн. Загальна вартість газового палива, яке постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору, визначається загальною вартістю об`ємів поставленого газового палива на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 1333333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 266 666,67 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 1 600 000,00 грн (один мільйон шістсот тисяч гривень 00 копійок). Дана угода поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 жовтня 2020 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" (тут і надалі - в редакції, чинній на час укладення договору та додаткових угод №№1-4 до нього) договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до ст. 5 Закону "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У ч. 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом "Про публічні закупівлі".

За приписами ч. 4 ст. 36 зазначеного Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Таким чином, відповідно до положень частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, що діяла на момент укладення спірних додаткових угод), законодавцем були визначені випадки, наявність яких зумовлює зміну істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.

Водночас, аналіз змісту пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, що діяла на момент укладення спірних додаткових угод) дає підстави для висновку про те, що зазначене виключення не передбачає його застосування необмежену кількість разів, а законодавцем прямо встановлено, що зміна ціни за одиницю товару не повинна бути більшою ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку. Крім того, внесення змін до істотних умов договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Відтак, у випадку, якщо судами встановлено перевищення збільшення ціни більше ніж на 10 відсотків (внаслідок укладення однієї додаткової угоди чи кількох поспіль), таке збільшення є прямим порушенням статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", якою встановлено загальні принципи проведення публічних закупівель та є підставою для застосування положень частини першої статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (вказана правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19 від 18.06.2021 та у справі №927/563/20 від 25.11.2021).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок укладених додаткових угод №1-4, ціна газового палива у січні 2020 року збільшилась на 46,41% по відношенню до передбаченої умовами договору, що суперечить ст. 5 та ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про публічні закупівлі».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати №О-875 від 06.12.2019, №О-11 від 08.01.2020, №О - 45 від 17.01.2020 та Житомирської Торгово-промислової палати №В-4 від 08.01.2020, №В-878 від 20.05.2020 та №В-1963 від 20.10.2020 (т.1, а.с. 54-59) не підтверджують коливання ціни товару, що є предметом закупівель на ринку в сторону їх збільшення в період між укладанням договору від 28.12.2019 та укладанням додаткових угод №1-4 (з 28.12.2019 по 01.01.2020), оскільки вказані експертні висновки несуть лише інформацію про вартісні межі природного газу в Україні з 01 грудня 2019 року, з 01 січня 2020 року, з 01 січня по 31 січня 2020 року та відповідно не підтверджують настання обставин, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що укладаючи додаткові угоди №1-4 до договору №Г-423 від 28.12.2019, сторони вказаного договору порушили вимоги п.9.1. договору від 28.12.2019, ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про публічні закупівлі», а тому додаткові угоди №1 від 02.01.2020, №2 від 10.01.2020, №3 від 16.01.2020, №4 від 22.01.2020 до договору №Г-423 від 28.12.2019, в силу ст. 37 ЗУ «Про публічні закупівлі» є нікчемними.

При цьому, оцінюючи висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення з відповідача надмірно сплачених (на підставі додаткових угод №1-4) позивачем коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

У ч. 2 ст. 712 ЦК передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відтак вказана стаття визначає безумовне та беззаперечне право покупця на альтернативну поведінку у разі отримання меншої кількості товару, а саме: вимагати від продавця передання кількості товару, якої не вистачає або вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

При цьому, положеннями чинного законодавства не визначено обов`язку покупця звертатися до продавця з вимогами (претензіями) про передачу кількості непоставленого товару, повернення коштів та вживати заходів досудового врегулювання спору.

За змістом. ч.2 ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Таким чином, не вжиття покупцем заходів досудового врегулювання спору не позбавляє його права на звернення до суду за захистом його порушених прав та інтересів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 417016,38 грн, як неправомірно отриманих на виконання нікчемних правочинів №1-4, є передчасною.

Нікчемність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Тому і поставка газу, і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору. Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч.1 ст. 670 ЦК України (аналогічна правова позиція наведена, зокрема в постанові Верховного Суду від 07.02.2023 року у справі №927/188/22).

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено нікчемність додаткових угод №1-4, зобов`язання сторін даного спору регулюються договором №Г-432 від 28.12.2019 року, відповідно до п. 3.2 якого відповідач повинен був поставити позивачу газове паливо по ціні 4000 грн (з ПДВ) за 1000 куб.м.

Однак відповідач у період з січня по вересень 2020 року поставив позивачу природний газ загальним об`ємом 238206,24 куб. м., за який останній сплатив 1369841,35 грн., за ціною визначеною додатковими угодами №1-4 (т.1, а.с. 68-81).

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що враховуючи ціну, визначену у п. 3.2 договору, позивач повинен був сплатити відповідачу за спожитий природний газ за період січня-вересня 2020 року 952824,97 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 417016,38 грн. Наведене безпідставно не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України та як наслідок здійснено помилковий висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 417016,38 грн надмірно сплачених коштів, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» про стягнення звідповідача ТОВ «Житомиргаз Збут» коштів в сумі 417016,38 грн.

Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/1048/21 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/1048/21 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" задоволити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10003, Житомирська обл., м. Житомир, Перемоги майдан, буд. 10, ід. код 39577504) на користь Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, пр.кт Незалежності, 172, ід. код 08563369) 417 016,38 грн (чотириста сімнадцять тисяч шістнадцять гривень тридцять вісім копійок).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10003, Житомирська обл., м. Житомир, Перемоги майдан, буд. 10, ід. код 39577504) на користь Державної установи "Житомирська установа виконання покарань №8" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, пр.кт Незалежності, 172, ід. код 08563369) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) та судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 9382,88 грн (дев`ять тисяч триста вісімдесят дві гривні двадцять вісім копійок).

6. Господарському суду Житомирської області видати судові накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.