ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р. Справа№ 910/21266/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання - Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Тищенко А.І.

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/21266/21 (суддя Чинчин О.В., повний текст складено - 21.11.2022) за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ ЕНЕРГЕТИЧНІ РІШЕННЯ" про стягнення заборгованості у розмірі 12 958 795 грн. 26 коп.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ ЕНЕРГЕТИЧНІ РІШЕННЯ" про стягнення заборгованості у розмірі 11 170 609 грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 245 992 грн. 31 коп., інфляційних у розмірі 558 062 грн. 67 коп., пені у розмірі 202 188 грн. 04 коп. та штрафу у розмірі 781 942 грн. 67 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 24.06.2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/21266/21 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11 170 609 грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 245 992 грн. 31 коп., інфляційні у розмірі 558 062 грн. 67 коп., пеню у розмірі 202 188 грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 182 652 грн. 79 коп.; в іншій частині позову - відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем обставин невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати, отриманої для врегулювання небалансу, електричної енергії.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у стягненні 7% штрафу в розмірі 781 942, 67 грн. та прийняти в цій частині нове - про задоволення вказаної вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт вказує про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо неможливості застосуванню до даних правовідносин положень абзацу третього частини другої статті 231 ГК України.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Листом №4-НЕК від 19.01.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ ЕНЕРГЕТИЧНІ РІШЕННЯ" приєдналось до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії, затвердженого наказом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" №6 від 05.01.2021 (ідентифікатор договору - №1975-02073) (а.с.12-17, 51-61)

Наказами Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" №141 від 13.03.2021 року, №303 від 01.06.2021 року затверджено нові умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

У п. 1.1 Договору визначено, що цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей Договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого Договору в цілому.

За змістом п. 1.2 Договору на підставі цього Договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

Згідно з п. 1.3 Договору за цим Договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

Відповідно до п. 1.4 Договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №307 (далі - Правила ринку).

Пунктом 1.5 Договору визначено, що врегулювання небалансів електричної енергії є вчинення СВБ (позивачем) правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

Згідно з п. 2.1 Договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.

За умовами п. 3.3 Договору ОСП зобов`язаний, зокрема, виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього Договору та Правил ринку, проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку.

Відповідно до п. 3.4 Договору СВБ має право отримувати плату за електричну енергію, продану ОСП за результатом врегулювання небалансів на ринку електричної енергії та за результатом інших платежів, передбачених Правилами ринку.

Згідно з п. 5.9 Договору ОСП надає СВБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано.

Відповідно до п. 5.10 Договору СВБ протягом двох робочих днів повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони акта купівлі - продажу у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП).

Згідно з п.п. 9.1, 9.2 Договору цей Договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її до заяви-приєднання до цього Договору і є чинним до 31 грудня включно року, в якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього Договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що у період за 3 декаду квітня 2021 року та 1 декаду травня 2021 року відповідач отримав для врегулювання небалансу електричну енергію на загальну суму 11 170 609 грн. 57 коп., що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та рахунками-фактурами, які були направлені засобами електронного документообігу з накладанням КЕП, оплату за яку не здійснив.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ ЕНЕРГЕТИЧНІ РІШЕННЯ" 3% річних у розмірі 245 992 грн. 31 коп., інфляційних у розмірі 558 062 грн. 67 коп., пені у розмірі 202 188 грн. 04 коп. та штрафу у розмірі 781 942 грн. 67 коп.

Місцевий господарський суд, дійшовши висновку про доведеність позивачем обставин порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати, отриманої для врегулювання небалансу, електричної енергії на загальну суму 11 170 609 грн. 57 коп., задовольнив вимогу про стягнення основного боргу.

Крім цього, враховуючи допущення відповідачем прострочення оплати вказаної суми боргу, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 245 992 грн. 31 коп., інфляційних у розмірі 558 062 грн. 67 коп. та пені у розмірі 202 188 грн. 04 коп. також були задоволенні.

Стосовно вимоги про стягнення штрафу у розмірі 781 942 грн. 67 коп. (нарахованого на підставі статті 231 Господарського кодексу України), то місцевий господарський суд, відмовляючи в її задоволенні виходив з того, що оскільки між сторонами у справі виникло грошове зобов`язання, тому норми абзацу третього частини другої статті 231 ГК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин сторін.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/21266/21 оскаржується позивачем в частині відмови у задоволення вимоги про стягнення 7% штрафу у розмірі 781 942 грн. 67 коп., а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали даної справи, дійшла до висновку про обґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні вимоги про стягнення 7% штрафу у розмірі 781 942 грн. 67 коп., враховуючи наступне.

Частинами першою та другою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Відповідно до частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором (п.6.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №904/4156/18).

В свою чергу, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за отриману відповідачем для врегулювання небалансу електричну енергію, тобто такі вимоги є грошовими, що правильно відзначив суд першої інстанції.

Разом з тим, позивачем нараховано штраф у розмірі 7% на підставі частини другої статті 231 ГК України, яка визначає розмір штрафних санкцій за: порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг); порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні.

З наведеного слідує, що оскільки між сторонами у справі виникло грошове зобов`язання, тому норми абзацу третього частини другої статті 231 ГК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин сторін.

При цьому, договір про врегулювання небалансів електричної енергії не містить умови щодо нарахування штрафу та його розміру за порушення зобов`язання з оплати вартості небалансів електричної енергії.

Стосовно посилань апелянта на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №916/1456/21, колегія суддів вказує наступне.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями:

- суб`єктний склад сторін спору;

- зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору);

- об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 №910/24257/16).

Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі №923/682/16.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Отже, правовідносини не є подібними, якщо різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

У справі №916/1456/21 (на яку посилається апелянт) у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи приватний виконавець звернувся як конкурсний кредитор до господарського суду із заявою про визнання його грошових вимог на суму основної винагороди приватного виконавця.

Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у визнанні кредиторських вимог приватного виконавця, вказавши на відсутність доказів фактичного виконання виконавчих документів, на підставі яких приватний виконавець нарахував собі заявлену суму основної винагороди.

Приватний виконавець оскаржив такі судові рішення в касаційному порядку, стверджуючи, що його кредиторські вимоги у сумі основної винагороди приватного виконавця підлягають визнанню в повному обсязі на підставі постанов про стягнення такої винагороди.

При цьому, на вирішення Верховного Суду постали питання:

- чи є грошовим зобов`язанням в розумінні абзацу п`ятого статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) основна винагорода приватного виконавця передбачена статтею 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII)?

- з яким юридичним фактом або сукупністю юридичних фактів пов`язується виникнення грошового зобов`язання у боржника перед приватним виконавцем за основною винагородою та визначення його розміру як грошової вимоги кредитора у справі про банкрутство?

З наведеного слідує, що правовідносини у справі №916/1456/21 та даній справі не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

Таким чином, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №916/1456/21 не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на наведене, підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді 7% штрафу відсутні, а доводи скаржника наведених обставин не спростовують.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній за апеляційною скаргою частині, рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/21266/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 02.05.2023 року

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук