РІШЕННЯ

м. Київ

18.04.2023Справа № 910/1419/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Шатан Т.О., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1419/23

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ ІМЕКС" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 32156999)

до підприємства з іноземною інвестицією "ОСТ-ВЕСТ ЕКСПРЕС" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 22918017)

про стягнення 66 800 євро,

за участю представників:

позивача: Гріщенко В.І. (керівник); Федьков О.О. (ордер від 24.01.2023 №1039263 серії ВХ);

відповідача: Березюк Л.В. (ордер від 06.10.2022 №1289007 серії АІ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ ІМЕКС" (далі - позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до підприємства з іноземною інвестицією "ОСТ-ВЕСТ ЕКСПРЕС" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості за час простою в період 01.02.2022 - 31.12.2022 транспортних засобів наданих для перевезення за договорами-заявками від 28.02.2020 №14/02 та від 28.02.2020 №15/02 у розмірі 2 661 532,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- 29.02.2020 на підставі вищевказаних договорів-заявок було завантажено та оформлено на митниці два транспортні засоби перевізника: державний номер № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними: НОМЕР_6; CARNET TIR №XT83257787; НОМЕР_8, CARNET TIR НОМЕР_7;

- через ненадання необхідних документі для оформлення митних формальностей щодо вантажу транспортні засоби перебувають у зоні митного оформлення на митному пункті пропуску Дорогуск РL під митним наглядом;

- у зв`язку з перебуванням автомобілів у зоні митного оформлення позивачем нараховано до стягнення з відповідача заборгованість за час простою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/1419/23; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2023.

02.02.2023 позивач подав суду клопотання, в якому просив визначити ціну позовної заяви у іноземній валюті, а саме - 66 800 євро, та пояснення щодо дотримання вимог добросовісності.

13.02.2023 відповідач подав суду пояснення на виконання вимог ухвали суду.

15.02.2023 відповідач подав суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

20.02.2023 позивач подав суду відповідь на відзив.

28.02.2023 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив і заяву про надання суду оригіналів документів.

Суд протокольної ухвалою від 28.02.2023 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14.03.2023.

06.03.2023 позивач подав суду клопотання про долучення ухвал суду та надання пояснень.

У судовому засіданні 14.03.2023 було оголошено перерву до 18.04.2023.

14.04.2023 відповідач подав суду клопотання про долучення доказів

17.04.2023 позивач подав суду клопотання про залишення без задоволення клопотання про долучення доказів та про повернення клопотання про долучення доказів; пояснення.

18.04.2023 відповідач подав суду клопотання про поновлення строку та долучення доказів по справі.

Суд протокольною ухвалою від 18.04.2023 поновив строк на подачу доказів, залучити до матеріалів справи клопотання про долучення доказів та докази, відхиливши клопотання позивача про залишення без розгляду документів, які подані відповідачем.

Представник відповідача заявив усне клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, у задоволенні якого суд відмовив протокольною ухвалою.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 18.04.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 Підприємством (експедитор, відправник) і Товариством (перевізник) укладено два договори у формі заявок, а саме: договір-заявку №14/02 та договір-заявку №15/02 про перевезення вантажів за маршрутом: с. Н. Дубечня, Київська область, Україна - м. Пруш Польща (далі - Договори-заявки).

Відповідно до частини першої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (частина третя статті 909 ЦК України).

Статтею 919 ЦК України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Отже, укладені сторонами Договори-заявки за своєю правовою природою є договори з перевезення автомобільним транспортом.

У пункті 2 Договорів-заявок сторони узгодили, що простій автотранспортного засобу під завантаженням/розвантаженням під час перевезення, а також простій на шляху прямування або на прикордонних переходах оплачується винною стороною в розмірі 100 євро за кожну добу простою.

29.02.2020 на підставі Договорів-заявок було завантажено два транспортні засоби, державний номер № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 та оформлено на митниці.

Після митного оформлення вантажу відповідачем надані позивачу, як перевізнику, такі документи:

- на вантажівку державний номер № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 надано НОМЕР_6; CARNET TIR № НОМЕР_5 ;

- на вантажівку державний номер № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 надано НОМЕР_8 ; CARNET TIR НОМЕР_7.

02.03.2020 вказані транспортні засоби позивача з вантажем прибули на митний пункт пропуску Дорогуск РL.

Товариство зазначає, що під час митного оформлення, з`ясувалося, що на вантаж відсутній дозвіл ввезення його на територію Польщі.

Означений дозвіл, за твердженнями позивача, повинен був отримати відповідач та надати його Товариству для митного оформлення на кордоні Україна-Польща.

Відсутність дозволу стала причиною заборони в`їзду транспортних засобів на територію Польщі та призвела до неможливості завершити перевезення.

З 02.03.2020 транспортні засоби Товариства перебувають на митному пункті пропуску Дорогуск РL під митним наглядом, що підтверджується листом Люблінської митно-податкової служби в місті Бяла-Подляска представництво у Люблені Автомобільний митний відділ у Дорогуську від 07.07.2020 по справі №60.4341.8.2020.КЛ.

Оскільки, простій автомобілів відбувається саме з вини Підприємства, то позивачем нараховано за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 за простій автомобіля 66 800 євро.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи, зокрема, на те, що Підприємство не виконує інструкції Товариства стосовно перевезення.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

Слід зазначити, що Товариство зверталося з позовними вимогами до Підприємства про стягнення за простій, який було нараховано за період до 01.02.2022.

Так, зокрема, рішеннями Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/11766/20, від 19.05.2021 у справі №910/3259/21 та від 18.11.2021 у справі №910/8822/21, які набрали законної сили, задоволені вимоги Товариства та стягнуто з Підприємства кошти за простій транспортних засобів.

Підприємство вказує, що у добровільному порядку виконало судові рішення, в підтвердження чого подало платіжні доручення, які долучені до матеріалів справи (а.с.163-164 том І).

Також, сторонами повідомлено суд, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7507/21 за позовом Підприємства до Товариства про зобов`язання вчинити дії.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/7507/21, яке набрало законної сили, позов Підприємства задоволено та зобов`язано Товариство повернути вантаж згідно з міжнародними товарно-вантажними накладними НОМЕР_8 та №379116 на територію України за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 1.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/7507/21 встановлено таке:

- 28.02.2020 компанія «МАС GmbH», що зареєстрована за законодавством Німеччини та є її резидентом, направила заявку до Підприємства на перевезення засобів захисту рослин Клетомекс 240 КЕ в кількості 23325 л. з митного складу ПІІ «Ост-Вест Експрес»: Вишгородський район, с. Нижня Дубечня, вул. Кружки-1, до м. Прушков, Польща;

- ця заявка надана у зв`язку з відмовою ТОВ «МАК Україна ЛТД» від отримання цього товару, отриманого за контрактом від 20.02.2017 № 2017100/001, укладеного з компанією «МАС GmbH». Відмова оформлена сторонами контракту (ТОВ «Мак Україна ЛТД» та компанія «МАС GmbH») додатковою угодою від 20.02.2020 № 7;

- саме на виконання заявки компанії «МАС GmbH» від 28.02.2020, а не договору-доручення від 20.03.2017 №1496, сторонами за яким є Підприємство та ТОВ «МАК Україна ЛТД», що закінчився 31.12.2017, 28.02.2020 Підприємство та Товариство уклали договір-заявку №14/02 та договір - заявку №15/02 про перевезення вантажів за маршрутом: с. Н. Дубечня, Київська область, Україна - м. Пруш Польща;

- згідно з кожною договором-заявкою вантажем є гербіцид Клетомекс вагою до 20 тонн, дата завантаження 29.02.2020, вартість фрахту складає 1200 Євро по курсу НБУ;

- у договорах-заявках зазначено, що Підприємство є відправником вантажу (у реквізитах заявки) та експедитором (у реквізитах для підписання), а Товариство - перевізником;

- 29.02.2020 на підставі вищевказаних договорів-заявок товар було завантажено два транспортні засоби, державний номер № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , та Підприємством і Товариством оформлені міжнародні автомобільні накладні (CMR) №379116 та НОМЕР_8;

- відповідно до НОМЕР_6 на транспортні засоби з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 завантажено 11 788 кг гербіциду (13 місць палет), а відповідно до НОМЕР_8 на транспортні засоби з державними номерними знаками НОМЕР_3 / НОМЕР_4 завантажено 14 336 кг гербіциду (16 місць палет);

- у НОМЕР_6 та НОМЕР_8 у графі «Відправник» зазначено ТОВ «МАК Україна ЛТД». Водночас, ці документи складені Підприємством і в графі «Підпис та штамп відправника» значиться печатка (штамп) останнього як відправника. Також НОМЕР_6 та НОМЕР_8 підписані Товариством як перевізником;

- 29.02.2020, оскільки перевезення вантажу пов`язано з вивезенням його за митну територію України, здійснено митне оформлення товару, наслідком чого мало місце складання імпортних митних декларацій №UA100340/2020/501389 (стосовно 11 788 кг гербіциду, перевезення якого здійснювалось транспортними засобами з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ), та UA100340/2020/501388 (стосовно 14 336 кг гербіциду, перевезення якого здійснювалось транспортними засобами з державними номерними знаками НОМЕР_3 / НОМЕР_4 );

- 02.03.2020 транспортні засоби позивача з вантажем прибули на митний пункт пропуску Дорогуск, Польща. Через відсутність дозволу на ввезення товару для захисту рослин на територію Польщі з 02.03.2020 вищевказані транспортні засоби перебувають на митному пункті пропуску Дорогуск РL під митним наглядом. Ці обставини визнаються сторонами, а також встановлені рішеннями Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/11766/20 та від 19.05.2021 у справі №910/3259/21, що набрали законної сили. У цих справах вирішувались вимоги Товариства до Підприємства про стягнення коштів за простій транспортних засобів з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , що завантажені 11 788 кг та 14 336 кг гербіциду, відповідно, і здійснюють перевезення за договорами-заявками №14/02 і №15/02;

- 09.04.2021 позивач звернувся до відповідача з листом №41 (копія листа надіслана засобами електронного зв`язку) про повернення до 13.04.2021 вантажу на територію України через митний пост Ягодин;

- відповідач відмовився від виконання вимоги позивача, повідомивши цього ж дня (19.04.2021) останнього (лист №17, копія якого також надіслана засобами електронного зв`язку) про умови такого повернення, якими є наявність: письмової інструкції від ТОВ «МАК Україна ЛТД» як відправника товару; перших примірники НОМЕР_6 та НОМЕР_8; оформлених митних декларацій; зазначення місця доставки; інформації про відповідальну особу за митне оформлення вантажу; надання нових договорів-заявок;

- 14.04.2021 позивач надіслав на адресу відповідача лист №43 від 14.04.2021 з копіями перших примірників вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8 з новими інструкціями. Відповідно до цих інструкцій змінено було адресу доставки вантажу, новою адресою є адреса місцезнаходження митного складу відповідача: м. Київ, вул. Дніпроводська, 1, і зазначено, що перевізник звільняється від відповідальності за будь-які витрати, шкоду і збитки, викликані виконанням цієї інструкції. Вантаж підлягав поверненню невідкладно. У інструкціях значені реквізити (номери) митних декларацій, які оформлені для митної процедури повернення (ввезення) товару (від 09.04.2021 №UA100000/2021/846246 та UA100000/2021/846463). Інструкції видані з посиланням на підпункт «а» пункту 5 статті 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956;

- відповідно до листа №46 від 22.04.2021, який 22.04.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача з інструкціями по розпорядженню товаром за договорами-заявками №14/2 та 15/2 від 28.02.2020, додатками до нього є перші примірники вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8, а також попередні декларації, оформлених 09.04.2021 №UA100000/2021/846246 та UA100000/2021/846463. У цих декларація зазначено, що відправником товару є компанія «МАС GmbH», одержувачем - ТОВ «МАК Україна ЛТД», а Підприємство є декларантом/представником;

- відповідач визнає факт отримання листів позивача з додатками від 14.04.2021 та від 22.04.2021;

- лист від 22.04.2021 отримано відповідачем 28.04.2021, при отриманні якого у поштовому відділенні ВПЗ 02099 складено акт №28/04. Згідно з цим актом при розкритті поштового відправлення виявлені скан-копії документів замість їх оригіналів, як зазначено в описі вкладення;

- відповідач не виконав нові інструкції позивача НОМЕР_6 та НОМЕР_8 щодо зміни місця доставки вантажу, заперечуючи наявність у відповідача статусу відправника, та відсутність перших примірників НОМЕР_6 та НОМЕР_8 з інструкціями такого відправника;

- враховуючи, що договори-заявки №14/02 та №15/02 про перевезення вантажів укладені Підприємством від власного імені, і це підприємство є підписантом і стороною за вантажними накладними НОМЕР_6 та НОМЕР_8, воно при укладенні договорів перевезення діяло від власного імені і набуло статусу відправника;

- заперечення Товариством наявності у спірних перевезеннях у Підприємства статусу відправника вантажу суперечить попередній поведінці Товариства, оскільки саме як до відправника вантажу ним були подані позови до Підприємства про стягнення коштів за простій транспортних засобів, і рішеннями судів (рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/11766/20 та від 19.05.2021 у справі №910/3259/21), що набрали законної сили, ці кошти стягнуті з Підприємства як з відправника вантажу;

- дії відповідача, який адресував власні претензії до позивача як до відправника у інших справах, а під час розгляду цієї справи заперечує такий його статус, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними;

- Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція) надає право відправнику в односторонньому порядку припинити дію договорів або змінити його умови в частині про місце доставки або одержувача вантажу;

- перевізник, який не виконав інструкції, що були йому надані відповідно до положень цієї статті, або який виконав такі інструкції, не вимагаючи надання йому першого примірника вантажної накладної, несе відповідальність перед особою, яка має право пред`явити претензію, за будь-які заподіяні таким чином шкоду або збитки (частина сьома статті 12 Конвенції);

- отже, настання відповідальності можливо тільки у випадку не виконання інструкції, або виконання, не вимагаючи надання першого примірника вантажної накладної;

- позивач надав відповідачу інструкції на інших (не перших) примірниках вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8, а також оригінальні інструкції були надані на копіях перших примірників вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8;

- при вирішенні питання достатності цих інструкції для зміни умов договорів перевезення суд виходить з приписів, передбачених статтею 4 Конвенції, відповідно до яких відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Отже, легітимність та спроможність таких інструкцій бути підставою зміни умов договору перевезення не залежить виключно від виконання цих інструкцій на оригіналі першого примірника вантажної накладної. Оскільки право розпорядження вантажем належить відправнику, і втрата вантажної накладної не впливає на існування та чинність договору перевезення, надані позивачем відповідачу інструкції на інших (не перших) примірниках вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8, а також виконаних на копіях перших примірниках вантажних накладних НОМЕР_6 та НОМЕР_8, є підставою для зміни умов перевезення;

- відповідач не навів обставин та не надав доказів, про те, що виконання таких інструкцій є неможливим у той момент, коли він їх одержав, вони порушують нормальний хід його роботи і впливають на відправників чи одержувачів інших вантажів, а також призводять до розбивки вантажу;

- з огляду на це суд вважає, що має місце невиконання відповідачем договорів перевезення в редакціях, змінених позивачем в односторонньому порядку.

Разом з тим, сторони повідомили суд у даній справі, що наразі вказане судове рішення не виконано.

Товариство вказує, що не має можливості виконати судове рішення у справі №910/7517/21, саме внаслідок невиконання Підприємством свого обов`язку щодо надання необхідних документів, також, вантаж, на думку позивача, став небезпечними відходами, які можуть імпортуватися тільки за умови наявності письмової згоди Міндовкілля.

Підприємство ж, у свою чергу, наполягає на тому, що у Товариства є всі необхідні документи для здійснення перевезення.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, Товариство має виконати судове рішення у справі №910/7507/21 та повернути вантаж на територію України, у разі неможливості його виконання з об`єктивних причин - вирішувати питання зміни порядку чи способу виконання такого рішення.

Проте, відсутність належної комунікації сторін не є об`єктивною причиною невиконання судового рішення.

Судом у справі №910/7507/21 чітко встановлено, що Товариство не виконує перевезення, а тому, починаючи з 08.11.2021 (прийняття судом рішення) відсутні підстави вважати, що простій відбувається саме з вини Підприємства, а тому позовні вимоги про стягнення 66 800 євро за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 не підлягають задоволенню.

Також, слід зазначити, що можливість ввезення/не ввезення вантажу на територію України перебуває, виключно в площині виконання рішення у справі №910/7507/21.

Що ж до решти доводів і тверджень сторін, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників процесу та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні позову слід відмовити.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій саме Підприємства, з огляду на таке.

Під час судового розгляду було з`ясовано, що необхідні документи для митного оформлення та ввезення вантажу на територію України фактично Підприємством безпосередньо не були надані Товариству, що і мало своїм наслідком оформлення Волинською митницею карток відмови у прийнятті митних декларацій.

Так, у клопотанні від 14.04.2023 Підприємство зазначило, що копії сертифікатів аналізів гербіциду Клетомекс від 06.09.2021 зі строком дії до 03/2024 були наявні у Товариства, оскільки були додані Підприємством до відзиву на апеляційну скаргу Товариства по справі №910/7507/21.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що подання документів в підтвердження доводів/заперечень під час розгляду справи у суді не є належним виконанням обов`язку Підприємством з надання документів Товариству, які необхідні для митного оформлення вантажу в межах договірних відносин сторін.

Керуючись статтями 129, 130, 233, 236, 237, 238, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ ІМЕКС" до підприємства з іноземною інвестицією "ОСТ-ВЕСТ ЕКСПРЕС" про стягнення 66 800 євро відмовити повністю.

2. Стягнути з підприємства з іноземною інвестицією "ОСТ-ВЕСТ ЕКСПРЕС" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 22918017) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ ІМЕКС" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 32156999) 39 923 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.04.2023.

Суддя Ігор Курдельчук