ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 924/985/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.,

за участю представників сторін:

представника відповідача - Маркітан А.В.,

представника третьої особи - Барда С.Ю., Москаленко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький

на рішення Господарського суду Хмельницької області

(суддя - Заярнюк І.В.)

від 12.08.2022

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Юрчук М.І., судді - Крейбух О.Г., Тимошенко О.М.)

від 11.01.2023

за позовом Українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро"

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький

про зобов`язання вчинити дії та визнати недійсним правочин

та за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький

до Українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро"

про визнання недійсною додаткової угоди

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Міністерства оборони України

Короткий зміст позовних вимог, суть спору

1. У вересні 2021 року Українсько-німецьке сільськогосподарське підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" (надалі - Підприємство) звернулось до Господарського суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (надалі - КЕВ) про зобов`язання виконати умови договору № 243 від 11.11.2016, з урахуванням додаткової угоди від 11.11.2016, а саме: розглянути та погодити завдання про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у 2022 році та надавати послуги з вирощування сільськогосподарської продукції у 2022-2023 роках; визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до додаткової угоди договір діє до 2023 року. Договір є обов`язковим для виконання. Відповідач відмовився від договору в односторонньому порядку за відсутності правових підстав.

3. У листопаді 2021 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, просив визнати недійсною додаткову угоду від 11.11.2016 до договору. В обґрунтування підстави визнання угоди недійсною посилався на частину першу статті 203 ЦК України, оскільки примірник цієї угоди у КЕВ відсутній; угода підписана керівником, що звільнився; відтиск печатки не відповідає печатці, що була наявна станом на 11.11.2016; угода на відміну від інших додаткових угод до договору не має послідовного номеру та незавізована юридичною службою, фінансово-економічною службою.

4. Міністерство у поясненнях зазначило, що вважає договір та додаткову угоду до нього обов`язковими до виконання сторонами, що дасть змогу поповнити спеціальний фонду Міноборони, кошти якого спрямовуються в тому числі на будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

5. 11.11.2016 позивач, як переможець конкурсу (протокол від 02.11.2016 №7), уклав з КЕВ договір № 243, що за своєю правовою природою є змішаним договором.

6. КЕВ зобов`язувалось за умови сприяння та підтримки Підприємства протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (визначеної згідно з Переліком видів сільськогосподарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, установам ЗС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000 №1171 (зі змінами) на земельних ділянках, що є власністю держави в особі Міноборони України та належить КЕВ на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б №041646 від 1979 року та серії Б №041659 від 1979 року, а Підприємство - вчасно оплачувати надані послуги.

7. Метою укладення договору було залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності військових частин, що перебувають на квартирно-експлуатаційному забезпеченні у КЕВ, наповнення спеціального фонду Міноборони України (пункт 1.1).

8. У пункті 7.2 договорі сторони встановили, що він набирає чинності з дня укладення та діє до збору урожаю у 2021 році з обов`язковим підписанням актів наданих послуг.

9. Того ж дня сторони уклали додаткову угоду до договору, виклали пункт 7.2 в новій редакції: "договір набуває чинності з дня його укладання, та діє до збору урожаю у 2023 року з обов`язковим підписанням сторонами актів наданих послуг, що підтверджують виконання зобов`язань за Договором".

10. Додаткову угоду від 11.11.2016 скріплено підписами та печатками обох сторін. Від імені КЕВ начальником Хохун П.С., що діяв на підставі Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького, що затверджено наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №193 від 27.11.2017.

11. З дати укладення договору щороку Підприємство надало для погодження КЕВ завдання про надання послуг. Факт виконання договірних зобов`язань з боку підтверджується актами наданих послуг, скріплених підписами та печатками сторін.

12. Листом вих. №7/9 від 07.09.2021 Підприємство звернулось до КЕВ, просило погодити завдання про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у 2022 році.

13. У відповідь КЕВ у листах від 20.09.2021 №577/3679 та від 23.09.2021 №577/3727 повідомив, що не буде погоджувати будь-які завдання, що передбачені договором, повідомив про неможливість продовження договору та просив звільнити земельну ділянку після збору врожаю у 2021 році.

14. Підставою припинення дії договору КЕВ визначило, що "дорученням Міністра оборони України від 12.02.2021 року №6121/з призупинено проведення конкурсів та укладення додаткових угод(договорів) з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міноборони, відповідно до пункту 7.2 вказаного договору "договір набуває чинності з дня його укладання, та діє до збору урожаю у 2021 році, з обов`язковим підписанням сторонами актів наданих послуг, що підтверджують виконання зобов`язань за договором".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції

15. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.08.2022 первісний позов задоволено.

16. Суд визнав недійсним правочин щодо односторонньої відмови від договору (що вчинений КЕВ відповідно до листів від 20.09.2021 №577/3679 та від 23.09.2021 №577/3727), з урахуванням додаткової угоди та зобов`язав КЕВ виконати умови договору, з урахуванням додаткової угоди, а саме: розглянути та погодити завдання про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у 2022 році та надавати послуги з вирощування сільськогосподарської продукції у 2022-2023 роках.

17. Суд відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

18. Рішення суду першої інстанції мотивовано такими висновками:

- у додатковій угоді сторони погодили, що договір, за яким Підприємство надає за плату послуги з вирощування сільськогосподарської продукції, діє до збору урожаю у 2023 році, тому з огляду на обов`язковість договору (частина перша статті 629 ЦК України) КЕВ зобов`язаний розглянути та погодити завдання про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у 2022 році та надавати послуги з вирощування сільськогосподарської продукції у 2022-2023 роках;

- одностороння відмова від договору суперечить умовам пунктів 7.8, 7.10 договору, в яких сторони погодили порядок та підстави дострокового розірвання договору в односторонньому порядку, та не відповідає вимогам, які встановлені статтями 6, 11-13, 627, 628, 651 ЦК України, що є підставою для визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору згідно зі статтею 215 ЦК України;

- додаткова угода скріплена підписами уповноважених осіб та печатками обох сторін. Підписана начальником КЕВ, який мав права підпису відповідних документів/угод відповідно до Положенням. Твердження, що печатка була відсутня на момент підписання додаткової угоди, спростовуються доказами у справі;

- КЕВ не довело наявність підстав для недійсності додаткової угоди.

19. Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.01.2023 прийняв відмову Підприємства від позову, визнав нечинним рішення суду в частині задоволених позовних вимог первісного позову та в цій частині закрив провадження у справі.

20. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 11.01.2023 залишив без змін рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову.

21. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що додаткова угода скріплена підписами уповноважених осіб та печатками обох сторін, тому на підставі пункту 7.13 договору вона є невід`ємною частиною та має юридичну силу. Факт наявності повноважень у начальника КЕВ Хохуна П.С. права підпису відповідних документів/угод підтверджується Положенням. Лист Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України № 303/7/1/1259 від 01.11.2016 не містить інформації про загальну кількість печаток у КЕВ на момент підписання Договору, не містить зразка печатки, що взято на облік, а лише містить інформацію про передачу однієї Гербової печатки мастичної, при цьому, лист датований 01.11.2016, тобто печатка на момент складання листа вже існувала, тому твердження відповідача про те, що печатка була відсутня на момент підписання додаткової угоди спростовуються наданим останнім доказами. КЕВ не довело наявність фактичних обставин, які згідно з статтями 203, 215 ЦК України є підставою для визнання додаткової угоди недійсною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

22. 21.02.2023 КЕВ звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати й ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

23. Скаржник, обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження згідно з приписами пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, визначає, що суди неправильно застосували норми абзацу третього частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) та частини третьої статті 215 ЦК України, оскільки дійшли помилкового висновку щодо набуття юридичної сили додаткової угоди. Висновок Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах відсутній.

24. Скаржник стверджує:

- на додатковій угоді проставлена печатка, якої не існувало в день укладення додаткової угоди (оскільки, по-перше: гербова печатка, яка проставлена на додатковій угоді надійшла та взята на облік у КЕВ м. Хмельницький лише 17.11.2016, тобто на 7 день з моменту укладення додаткової угоди; по-друге: договір та додаткова угода укладені в один день, що виключає проставлення різних печаток).

- статтею 207 ЦК України зазначено, що обов`язковість скріплення правочину печаткою, визначається за письмовою домовленістю сторін (зокрема, у пункті 7.14 договору сторони передбачили, що зміни до цього договору набувають юридичної сили з моменту підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін), тому додаткова угода є нікчемною, не набула законної сили, що є підставою для визнання її недійсною відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України.

25. Підприємство та Міністерство оборони України правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористались.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

26. Згідно з частиною першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

27. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

28. Згідно з абзацом 3 частини другої статті 207 ЦК України, що був чинним станом на момент укладення оспорюваної додаткової угоди, було передбачено, що обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

29. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами - підприємцями" від 23.03.2017 № 1982-VIII, що набрав чинності 19.07.2017, виключено абзац 3 щодо обов`язковості скріплення правочину печаткою.

30. Цим Законом статтю 581 ГК України викладено в такій редакції:

"1. Суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

2. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

3. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

4. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру".

31. Згідно із частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

32. Так, відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

33. Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16 (провадження № 12-90гс19); пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18 (провадження № 12-159гс19).

34. Обставини, пов`язані з відсутності скріплення печатки підпису, не впливають на недійсність правочину. Відповідно до законодавства, що діяло на момент вчинення, така обставина розглядалась як загальна вимога до письмової форми правочину за участі юридичної особи, якщо обов`язковість скріплення правочину печаткою була визначена за письмовою домовленістю сторін. Тому відсутність відтиску печатки могло розцінюватися виключно як недотримання вимог письмової форми правочину, що не має наслідком його недійсності в розумінні статті 218 ЦК України, що визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

35. Суди встановили обставини, що оспорювана додаткова угода була підписана начальником КЕВ, який мав відповідні повноваження, та скріплена печатками сторін. Аргументи КЕВ, що печатка була відсутня на момент підписання додаткової угоди, суди відхилили як недоведені.

36. Суди обґрунтовано виходили з недоведеності для визнання недійсним оспорюваної додаткової угоди.

37. Відповідно до частини першої статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

38. Відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

39. Враховуючи межі касаційного перегляду, Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги, які стосуються неналежного встановлення судами обставин справи та фактично спрямовані на вирішення питання достовірності доказу у справі (додаткової угоди), що був оцінений в судах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

40. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення суду апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

41. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судові рішення, переглянуті в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

42. З огляду на наведені вище висновки, Верховний Суд вважає, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

43. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.08.2022 у справі № 924/985/21 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко