ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2023 р. Справа№ 910/6226/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 16.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 (повний текст рішення складено 18.11.2022)

у справі № 910/6226/22 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 273990,88 грн

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення 273990,88 грн, з яких 240852,96 грн безпідставно отриманих коштів за банківською гарантією, 29911,15 грн інфляційних втрат та 3226,77 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти за банківською гарантією.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем було порушено умови договору, а саме поставлено товар з порушенням встановленого строку, що й надало відповідачу право на стягнення суми забезпечення виконання зобов`язання у вигляді банківської гарантії.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що на момент звернення відповідача з вимогою до банку про сплату коштів за банківською гарантією договір було виконано в повному обсязі, а тому відповідач не мав підстав для отримання цих коштів. Із посиланням на судову практику позивач доводить відмінність понять "невиконання зобов`язання" та "неналежне виконання зобов`язання" і зазначає, що останнє не є підставою для отримання коштів за банківською гарантією..

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» 240852,96 грн безпідставно отриманих коштів за банківською гарантією, 29911,15 грн інфляційних втрат, 3226,77 грн 3% річних та 4109,86 грн. судового збору..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» 30.11.2022 звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 та ухвалили нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. За доводами скаржника, у задоволенні позову слід відмовити.

Скаржник зазначив, що позивачем були порушені умови договору, а тому висновки місцевого господарського суду щодо обов`язку відповідача повернути суму забезпечення суперечать принципу належності виконання зобов`язання. Крім того, відповідач стверджує, що для реалізації гарантії вина боржника не має значення, оскільки достатньо лише факту порушення останнім забезпеченого зобов`язання. А тому скаржник вважає, що місцевий господарський суд прийшов до необґрунтованих висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6226/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6226/22, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 у справі №910/6226/22.

14.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6226/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022, розгляд справи призначено на 09.02.2022.

У судовому засіданні 09.02.2023 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 16.03.2023.

01.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти доводів, зазначених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а рішення без змін. Позивач в своєму відзиві вказував на те, що ним виконані зобов`язання за договором в повному обсязі, а забезпечення не повертається лише у випадку невиконання, а не неналежного виконання умов договору.

У судове засідання 16.03.2023 з`явились представники сторін.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові повністю.

Представник позивача у судових засіданнях надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.09.2021 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (постачальник) було укладено Договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався у визначений цим Договором строк передати у власність покупця будівельні прути, стрижні, дроти та профілі (прокат арматурний) (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 5.1 Договору постачальник зобов`язувався передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації.

Згідно з п. 5.7 договору приймання покупцем товарів за видатковою накладною є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за цим договором та відсутність у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів.

У п. 7.8 договору сторони погодили, що відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі, зазначеної в п. 7.5 цього Договору, постачальник зобов`язується надати покупцю не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 240852,96 грн, що становить 5% ціни Договору.

Згідно з п. 13.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів по «31» грудня 2021 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

У Специфікації сторони погодили, зокрема, загальну вартість товару - 4817059,20 грн (з ПДВ) та строк поставки товару - 60 календарних днів з дати укладення договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Акордбанк» (далі - гарант, банк) видало банківську гарантію № СКК-070921/013-00 від 07.09.2021, згідно з якою гарант надав акціонерному товариству «Укртрансгаз», як бенефіціару, безвідкличну та безумовну гарантію та прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару будь-яку суму, в розмірі 240852,96 грн. протягом п`яти банківських днів після одержання першої письмової вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без надання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. Строк дії гарантії - до 01.02.2022. Ця гарантія забезпечує виконання принципалом Договору. Гарантія повинна бути повернена гаранту у випадку непотрібності або коли термін її дії закінчиться - у залежності від того, яка з цих подій відбудеться раніше.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 4817059,20 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії видаткових накладних № 679 від 27.09.2021, №761 від 27.10.2021, №762 від 27.10.2021, №770 від 28.10.2021, №784 від 01.11.2021, №801 від 04.11.2021, №828 від 09.11.2021, №837 від 10.11.2021, №913 від 16.11.2021, №788 від 16.11.2021 та актів приймання продукції за кількістю та якістю №2809 від 28.09.2021, №2710 від 27.10.2021, №0111 від 01.11.2021, №0111 від 01.11.2021, №0411 від 04.11.2021, №0911 від 09.11.2021, №1011 від 10.11.2021, №1611 від 16.11.2021, №1611 від 16.11.2021,

Як зазначає позивач, 20.01.2022 він отримав від відповідача претензію, в якій останній вимагав сплатити 47,67 грн. пені за порушення умов Договору в частині порушення встановленого у Специфікації строку поставки на 1 день за двома накладними, яка була задоволена позивачем та перераховано відповідачу 47,67 грн. пені.

А вже, 01.02.2022 листом №394-2022-012502 ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» повідомив позивача, що 27.01.2022 була отримана вимога від акціонерного товариства «Укртрансгаз» №100вих-22-469 від 21.01.2022 на сплату коштів за банківською гарантією № СКК-070921/013-00 від 07.09.2021 у зв`язку з порушенням принципалом - товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» строків поставки товару. Також банк вимагав у строк до 04.02.2022 сплатити суму гарантійного платежу сплаченого гарантом в сумі 240852,96 грн.

Відповідно до меморіального ордеру №4689666 від 01.02.2022 банком було перераховано відповідачеві грошові кошти в сумі 240852,96 грн.

В той же час, позивач на виконання вимоги банку сплатив ПАТ «КБ «Акордбанк» суму гарантійного платежу в розмірі 240852,96 грн., сплаченого гарантом за банківською гарантією № СКК-070921/013-00 від 07.09.2021, що підтверджується платіжним дорученням №2768 від 04.02.2022.

17.02.2022 позивач направив відповідачеві лист №388, у якому просив повернути забезпечення виконання Договору в розмірі 240852,96 грн., з огляду на повне виконання своїх зобов`язань за спірним договором. Разом з тим, як вірно зазначив місцевий господарський суд належні докази направлення, отримання вказаного листа відповідачем, як і докази його розгляду останнім, в матеріалах справи відсутні.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача стягнути з відповідача 240852,96 грн. - суми забезпечення виконання договору, а також нарахованих на вказану суму інфляційних втрат в сумі 29911,15 грн. та 3 % річних в сумі 3226,77 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що гарантія є одним із способів забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 560, 561 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно з ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

За змістом ч. 1 - 4 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

З огляду на положення ст. 560, 563, 565 Цивільного кодексу України, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 у справі № 910/8297/17 та від 14.11.2019 у справі № 910/20326/17.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Національного банку України №639 від 15.12.2004 (далі - Положення), гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно з п. 36, 37 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення. Банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією, в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 910/20306/17.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, 16.09.2021 між сторонами був укладений договір № про закупівлю товарів, відповідно до умов якого позивач зобов`язався у строк 60 календарних днів з дати укладення договору передати у власність відповідача будівельні прути, стрижні, дроти та профілі (прокат арматурний) загальною вартістю 4817059,20 грн.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням дати укладення договору граничним днем поставки товару було 15.11.2021.

Факт виконання позивачем свого обов`язку щодо поставки товару в повному обсязі, який в свою чергу отримано відповідачем без будь-яких зауважень, підтверджується матеріалами справи.

В той же час, позивачем допущено прострочення поставки товару відповідно до видаткових накладних № 913, № 788 від 16.11.2021 на 1 день.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, виходячи зі змісту зазначеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

А тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки товару, проте з порушенням визначених строків, тобто у даних правовідносинах має місце неналежне виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

Відповідно до умов п.7.8 спірного договору про закупівлю товарів позивач зобов`язався надати покупцю не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 240852,96 грн., що було виконано позивачем.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Акордбанк» (далі - гарант, банк) видало банківську гарантію № СКК-070921/013-00 від 07.09.2021 зі строком дії до 01.02.2022.

Зі змісту Банківської гарантії № СКК-070921/013-00 від 07.09.2021 вбачається, що вона забезпечує виконання принципалом договору.

Отже, гарантійним випадком за гарантією є невиконання принципалом (товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна») зобов`язань за спірним договором.

Також пункт 7.8 Договору містить положення, що банківська гарантія видається саме в забезпечення виконання договору.

А тому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що обраний сторонами спосіб забезпечення переслідує мету виключно виконання договору, а не виконання його певним чином.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на умови спірного договору № про закупівлю товарів від 16.09.2021, зокрема п. 7.4., яким передбачена відповідальність постачальника за порушення строків поставки або недопоставку товарів, а саме у позивача виникає обов`язок сплатити відповідачеві пеню у розмірі 0,1 % вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% вартості товарів, поставку яких прострочено.

Іншої відповідальності за порушення постачальником - товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» строків поставки товару, а ніж визначена у п. 7.4. договору, вказаним договором про закупівлю товарів, сторони не передбачили.

Таким чином, виходячи з умов спірного договору та самої банківської гарантії грошове забезпечення (банківська гарантія) не повертається саме у випадку невиконання (а не неналежного виконання) умов договору, а тому доводи відповідача про відсутність підстав для повернення спірної суми є необґрунтованими та судом не приймаються.

Посилання скаржника на постанови Верховного суду від 28.08.2019 у справі №910/11944/18, від 01.08.2019 у справі №904/3145/18, від 10.11.2022 у справі №910/11504/21 колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із зазначених постанов підставою для відмови в поверненні суми банківської гарантії як забезпечення договору було те, що однієї зі сторін не в повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання.

Умови спірного договору не містять положень щодо повернення забезпечення виконання, в той же час у гарантії зазначено, що вона підлягає поверненню гаранту у випадку непотрібності або коли термін її дії закінчиться - у залежності від того, яка з цих подій відбудеться раніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Наведене дає підстави для висновку, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19.

Отже, прийнявши весь товар, погоджений сторонами у специфікації, відповідач прийняв виконання договору позивачем, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок, в силу п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», повернути банківську гарантію гаранту, що вказує на безпідставність пред`явлення банку такої вимоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача суму 240852,96 грн як безпідставно отриманих коштів за банківською гарантією та посилався на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з системного аналізу зазначеної норми, зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; 2) відсутність для цього правових підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Місцевий господарський суд вірно вважав безпідставними посилання позивача на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки позивач виконав свої зобов`язання за Договором і у останнього виникло право на повернення сплачених коштів у розмірі 240852,96 грн., а тому, вказані кошти, які набуті відповідачем на правовій підставі, не можуть вважатися як неправомірно набуте майно.

Відтак, місцевий господарський суд керувався принципом jura novit curia (суд знає закони), яким визначено, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 83). У зв`язку із цим господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19, пункт 7.43).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з огляду на те, що позивачем виконано зобов`язання за Договором, а відповідачем не повернуто сплаченої суми забезпечення виконання Договору, тому достатні підстави для стягнення з відповідача суми забезпечення у розмірі 240852,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 29911,15 грн та 3% річних в сумі 3226,77 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції акціонерним товариством «Укртрансгаз» не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2022, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2022 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 у справі № 910/6226/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 у справі №910/6226/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги (судовий збір) покладаються на Акціонерне товариство «Укртрансгаз».

4. Матеріали справи №910/6226/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 28.04.2023

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік