ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" квітня 2023 р. м. Київ

Справа № 907/226/23

Суддя Господарського суду Київської області А.Р. Ейвазова, розглянувши матеріали за позовом заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» 28 696,88грн,

ВСТАНОВИВ:

заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі МО України), Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачеве (далі КЕВ м. Мукачеве) з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» (далі ТОВ «ІБК «Титан») 28 696,88грн, у т.ч.: 23472,89грн основного боргу, 4 573,82грн втрат від інфляції, 650,17грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що боржником ТОВ «ІБК «Титан» не виконані зобов`язання за договором №351 від 10.07.2019 на відшкодування коштів за тимчасове використання електричної енергії під час будівництва казарм поліпшеного планування №1, 4, в/м №12 м. Мукачево Закарпатської області. Мотивуючи звернення з відповідним позовом в інтересах держави прокурор стверджує, що КЕВ м. Мукачеве є самостійним структурним підрозділом органу державної влади - МО України, який наділений повноваженнями здійснювати функції органу державної влади щодо квартирно-експлуатаційного, комунального та іншого забезпечення військових формувань на відповідній території, у т.ч. у спірних відносинах, однак ні МО України, ні КЕВ м. Мукачево не вжили належних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах, хоча таким особам прокурором направлені звернення про вжиття заходів.

Дослідивши відповідну заяву, суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Як визначено ч.1 ст.147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 ГПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із заявою про видачу судового наказу відповідно до ч.2 ст.147 ГПК України, може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Прокурор не є особою, якій належить право вимоги.

Між тим, в силу ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, в силу ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як унормовано ч.5 такої статі: у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог, як визначено зазначеною нормою, має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 ГПК України.

Відповідні положення є втіленням вимог ч.1 ст.1311 Конституції України, в силу якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, нормами Закону України «Про прокуратуру», які є спеціальними, визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Як передбачено чч. 3, 4 ст. 23 відповідногоЗзакону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 зазначеної норми; наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Аналіз положень чч.3-5 ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу (також відповідний висновок викладений у п.п.27,28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

При цьому, "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Проте, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор, при цьому, не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 30.06.2022 у справі №927/774/20, від 18.04.2023 у справі №914/84/22).

Як визначено ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

У постанові від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватися з урахуванням положень абзацу 1 ч.3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи (п.8.10).

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 визначено, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що КЕВ м. Мукачеве , яке зазначено в якості одного із заявників, є самостійною юридичною особою, створеною Головним квартино-експлуатаційним управлінням.

Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі Положення), яким визначено організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України.

В силу п.1.3 Положення до основних завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення відносяться: забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин; здійснення функцій замовника з будівництва, реконструкції, капітального ремонту фондів військового містечка, а також виконання технічного нагляду за ходом проведення у військових частинах робіт з будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів; забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; планування витрат та організація фінансування заходів квартирно-експлуатаційного забезпечення тощо.

Згідно п.2.1 Положення квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться, зокрема, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі Головне КЕУ ЗС України); квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ).

При цьому, як визначено п. 2.2 Положення, саме Головне КЕУ ЗС України є органом військового управління і призначене для реалізації у ЗС України державної, військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, розвитку системи технічної експлуатації фондів військових містечок з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності.

Відповідно до п. 2.4 Положення КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності і підпорядковується КЕУ (квартирно-експлуатаційному управлінню) за територіальним принципом.

Згідно п.6.3 Положення утримання та експлуатація казарменого фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, територій військових містечок здійснюються працівниками КЕВ (КЕЧ) та військових частин за штатними розписами в межах ліміту чисельності та коштів, що виділяються на ці цілі. КЕВ (КЕЧ) та військові частини можуть залучати на договірних засадах суб`єктів господарювання (незалежно від форми власності) для надання послуг та виконання робіт з утримання казарменого фонду, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок.

Пунктом 8.7 Положення передбачено, що КЕВ (КЕЧ) або військові частини оформляють договори про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями.

Із відповідних положень вбачається, що КЕВ м. Мукачеве є самостійним суб`єктом, створеним Головним квартирно-експлуатаційним управлінням, - державною установою та не відноситься до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постановах від 08.11.2021 у справі №917/561/21, 07.12.2021 у справі №903/865/20 додатково звернув увагу на те, що у випадку звернення прокурором за захистом інтересів держави в особі комунального підприємства/установи, необхідним є дослідження судами питання наявності у такого підприємства/установи делегованих органом місцевого самоврядування повноважень здійснювати владні управлінські функції, що, в такому випадку, наділяє комунальне підприємство/установу статусом суб`єкта владних повноважень (у розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України) як іншого суб`єкта при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом з тим, з матеріалів поданої позовної заяви не вбачається наявності у КЕВ м.Мукачеве делегованих органом державної влади МО України повноважень здійснювати будь-які владні управлінські функції у спірних правовідносинах.

Отже, прокурор не може звертатись із заявою в інтересах держави в особі позивача - КЕВ м. Мікачеве, що не позбавляє таку особу звернутись самостійно із заявою про видачу судового наказу для захисту свої порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Поряд з цим, у поданій позовній заяві прокурор також вказує позивачем орган державної влади МО України. Однак, хоча прокурор і вказує такий орган позивачем, разом з тим, у заяві заявлено вимоги щодо видачі судового наказу на стягнення грошових коштів фактично на користь КЕВ м. Мукачеве. Отже, позов спрямований на захист прав КЕВ м.Мукачеве, що ж стороною договору, на підставі якого виникло зобов`язання у боржника, у зв`язку з порушенням якого заявлені відповідні вимоги.

З урахуванням зазначеного, судом не встановлено наявності у органу, який зазначив прокурор в якості позивача, - МО України повноважень на здійснення управління у спірних відносинах, що виникли між заявником - КЕВ м. Мукачеве та боржником Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан».

Між тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 визначено, що владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як визначено п.2 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Оскільки підстави для представництва прокурором інтересів держави у даному випадку відсутні, у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1,2,8,9 ч.1 ст. 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст. 152, ст.ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» 28 696,88грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова