РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.05.2023Справа № 910/2806/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

про стягнення 193 531,86 грн.

Представники сторін: не викликались.

встановив :

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 193 531,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором №80.1-14/1-5 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.07.2014 за період лютий 2022 - листопад 2022.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 141 943,26 грн., пеню в розмірі 37 244,51 грн., три проценти річних в розмірі 2 263,75 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 12 080,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 28.02.2023 р. отримана відповідачем 13.03.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

30.03.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що визнає та не оспорює існування боргу в розмірі 141 943,26 грн. перед позивачем за період лютий - листопад 2022 в рамках договору №80.1-14/1-5 від 09.07.2017. Заперечував проти стягнення пені в заявленому позові розмірі, зазначав що в законодавств не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним. Просив суд зменшити на 90% розмір нарахованої пені за договором.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

09.07.2014 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-5 від 09.07.2014.

Відповідно до підпунктів 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 пункту 1.1 договору (з урахуванням змін та доповнень викладених в додаткових угодах № 4 від 26.02.2019 та № 5 від 21.05.2021, у зв`язку з наданням орендарю в строкові платне користування нежитлових приміщень №№ 1.4.29, 1.4.50, 1.4.68, 1.4.69, 1.4.100 загальною площею 251,9 кв. м на 1-му поверсі пасажирського терміналу «D» для здійснення діяльності з авіаційних пасажирських перевезень, надалі - майно, балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги:

- постачання теплової енергії;

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці;

- води, використана для прибирання 1 кв.м приміщення,

- прибирання та вивезення твердих побутових відходів;

- водопостачання води холодної;

- водопостачання води гарячої;

- водовідведення води стічної.

У відповідності до п. 1.1.2 договору, балансоуримувач забезпечує технічну можливість для під`єднання обладнання орендаря до електричних мереж балансоутримувача з метою передачі орендарю електричної енергії, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за тарифами, встановленими уповноваженим органом державної влади (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), та надає послуги по відшкодуванню вартості спожитої теплової енергії.

Підпунктом 1.1.3 договору передбачено, що орендар щорічно сплачує балансоутримувачу компенсацію земельного податку за звітний рік за оренду майна. Сума компенсації розраховується пропорційно площі орендованого майна. Сплата відбувається в термін, визначений п. 2.2.2 договору.

Згідно з п.2.1.1 договору, балансоутримувач зобов`язується надавати орендарю визначені договором послуги.

Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором (п.2.2.1 договору).

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що орендар зобов`язаний щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з п. 1.1.3 договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Датою отримання рахунку та акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що на виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до договору, орендарю надано послуги та за лютий 2022 року - листопад 2022 року виставлено рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг. Зазначені рахунки та акти були направленні відповідачу за допомогою системи програмного забезпечення Me.Doc. та частина рахунків-фактур та актів були самостійно отримані орендарем в бухгалтерії балансоутримувача. Вмотивованої відмови від підписання зазначених актів не приходило, а тому вони вважаються підписаними сторонами в силу п.2.2.2 договору.

У порушення взятих на себе зобов`язань за пунктом 2.2.1 договору, орендар не сплатив на користь балансоутримувача плату за надані послуги за лютий 2022 року - листопад 2022 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 141 943,26 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем визнано існування боргу за період з лютого-листопада 2022 року в розмірі 141 943,26 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-5 від 09.07.2014 у відповідача перед позивачем в сумі 141 943,26 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та визнано відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 37 244,51 грн., 3% річних в розмірі 2 263,75 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 12 080,34 грн.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.1 договору орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд здійснив перерахунок пені в межах визначених позивачем періодів та встановив, що за останні два періоди позивачем невірно здійснено нарахування. За перерахунком суду загальний розмірі пені становить 36 721,13 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 523,38 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив перерахунок 3% річних в межах визначених позивачем періодів та встановив, що за останні два періоди позивачем невірно здійснено нарахування. За перерахунком суду загальний розмірі 3 % річних становить 2 232,35 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 31,40 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок індексу інфляції:

з 21/10/2022 до 02/02/2023 0,60 x 1.02216139 - 0,60 = 0,01 грн.

з 21/05/2022 до 02/02/2023 15 990,13 x 1.12061599 - 15 990,13 = 1 928,67 грн.

з 21/05/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.12061599 - 6 127,24 = 739,04 грн.

з 21/05/2022 до 02/02/2023 17 107,93 x 1.12061599 - 17 107,93 = 2 063,49 грн.

з 21/05/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.12061599 - 6 127,24 = 739,04 грн.

з 21/06/2022 до 02/02/2023 16 797,43 x 1.08692142 - 16 797,43 = 1 460,06 грн.

з 21/06/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.08692142 - 6 127,24 = 532,59 грн.

з 21/07/2022 до 02/02/2023 16 735,33 x 1.07936586 - 16 735,33 = 1 328,21 грн.

з 21/07/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.07936586 - 6 127,24 = 486,29 грн.

з 21/08/2022 до 02/02/2023 13 545,06 x 1.06762202 - 13 545,06 = 915,94 грн.

з 21/08/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.06762202 - 6 127,24 = 414,34 грн.

з 21/09/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.04771543 - 6 127,24 = 292,36 грн.

з 21/10/2022 до 02/02/2023 3,24 x 1.02216139 - 13,24 = 0,29 грн.

з 21/10/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.02216139 - 6 127,24 = 135,79 грн.

з 21/11/2022 до 02/02/2023 6 127,24 x 1.01505600 - 6 127,24 = 92,25 грн.

з 21/12/2022 до 02/02/2023 1 752,66 x 1.00800000 - 1 752,66 = 14,02 грн.

з 21/12/2022 до 02/02/2023 10 982,96 x 1.00800000 - 10 982,96 = 87,86 грн.

За перерахунком суду загальний розмір індексу інфляції становить 11 230,25 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 850,09 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 90%, з огляду на не доведеність завдання позивачу збитків в зв`язку з простроченням. Також відповідач вказує на зниження його фінансових можливостей через карантин і збройну агресію російської федерації. В підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем подано звіт про фінансові результати за 9 місяців 2022 року

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що позивачем зобов`язання з надання послуг виконувалось належним чином, проте відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з їх оплати, і станом на момент ухвалення рішення у даній справі така заборгованість не погашена. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій у визначеному відповідачем розмірі, у зв`язку з чим, на переконання суду, в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру санкцій.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач просить стягнути з відповідача 200,00 грн витрат пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (відправка кореспонденції іншим учасникам справи).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В підтвердження розміру інших витрат позивачем до матеріалів справи долучено фіскальний чек від 13.02.2023 на суму 31,00 грн., в зв`язку з частковим задоволення позову, вказана сума стягується з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в розмірі 30,77 грн.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4, ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вулиця Бориспіль-7, ) суму основного боргу у розмірі 141 943 (сто сорок одна тисяча дев`ятсот сорок три) грн.. 26 коп., 3% річних у розмірі 2 232 (дві тисячі двісті тридцять дві) грн. 35 коп., втрати від інфляції у розмірі 11 230 (одинадцять тисяч двісті тридцять) грн.. 25 коп., пеню у розмірі 36 721 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять одна) грн. 13 коп., судовий збір у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 79 коп. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 30 (тридцять) грн.. 77 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий