ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Справа № 906/527/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Петрук О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Оніщук В.М.

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022, повний текст складено 02.01.2023, у справі №906/527/21 (суддя Шніт А.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 310 449 грн 17 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у справі №906/527/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Cуду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2022 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 та рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у справі №906/527/21 скасовано; справу №906/527/21 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10003, м. Житомир, майдан Перемоги, буд. 10; ідентифікаційний код 39577505) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Клосовський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801): 242 172,01 грн основного боргу; 40 292,10 грн пені; 13 909,55 грн 3% річних;14 075,52 грн інфляційних втрат; 4 656,74 грн судового збору за подання позовної заяви; 6 985,11 грн судового збору за подання апеляційної скарги; 9 313,47 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 22.12.2022 у справі №906/527/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21; зупинити дію рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21; скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21 та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апелянт зазначає, що позивачем не доведено істинність походження існуючої заборгованості та її відповідність наданій ним довідці про заборгованість та первинним документам.

Так як позивачем не доведено існування заборгованості за договором №/ГЮ12 від 01.07.2015 у нього відсутні підстави нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні.

Оскільки позивачем не доведено, яке саме його цивільне право, яке виникло на підставі договору №/П012 від 01.07.2015 порушено, за захистом якого він звернувся до суду, просить суд апеляційної інстанції закрити провадження за відсутністю предмету спору в частині стягнення основного боргу, а в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відмовити за безпідставністю.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/527/21/881/23 від 08.02.2023 витребувано матеріали справи №906/527/21 з Господарського суду Житомирської області. 20.02.2023 матеріали справи №906/527/21 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №906/527/21 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21 колегією суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г.; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21; розгляд справи призначено на 20.04.2023 об 14:30 год.; зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №906/527/21.

Запропоновано позивачу у строк до 07.04.2023 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 201-201, т. 3).

03.04.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 20.04.2023 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), який заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення по суті спору. Від представника відповідача 20.04.2023, до початку судового засідання, надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (замовник, відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 (далі - Договір №/П012) (а.с.19-25, т.1), згідно п.1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п.3.1 Договору №/П012 послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4 Договору №/П012).

Відповідно до п.5.5 Договору №/П012 оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3 Договору №/П012 передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 11.1 Договору №/П012 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Крім того, 17.12.2015 сторонами на виконання приписів Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи укладено договір № від 17.12.2015 (далі - Договір №), за умовами п.2.1 якого оператор (ПАТ "Укртрансгаз") надає замовнику (ТОВ "Житомиргаз Збут") послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (а.с. 104-114, т.1).

Даний договір укладено у відповідності до Типового договору на транспортування природного газу, який був затверджений постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015, згідно якої зобов`язано суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог вказаного Типового договору на транспортування природного газу.

За умовами п.8.3 Договору № остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п.11.1 Договору № послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг.

Пунктом 17.1 Договору № визначено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В період з січня 2018 року по квітень 2019 року ТОВ "Житомиргаз Збут" надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу за актами наданих послуг на загальну суму 2 068 617, 99 грн (а.с. 27-41, т.1).

Відповідачем не сплачено позивачу вартість послуг транспортування за наступними актами:

- Акт № 02-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2019 на суму 118 403, 92 грн;

- Акт № 03-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2019 на суму 84 896, 46 грн;

- Акт № 04-19-/П012 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 на суму 38 871, 62 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги транспортування природного газу за лютий-квітень 2019 року склала 242 172, 01 грн.

Позивач вказує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242 172, 01 грн надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015.

Листом від 21.12.2018 відповідач повідомив позивача про намір припинити дію договору №/П012 від 01.07.2015 з 01.02.2019. Вказав, що останнім днем дії договору вважає 31.01.2019 (а.с. 115, т.1).

У відповіді на вказаний лист від 18.01.2019 позивач вказав про недотримання ТОВ "Житомиргаз Збут" приписів п.11.1 договору щодо строку повідомлення про його припинення, тому вважає договір таким, що продовжує діяти до 31.12.2019 (а.с. 116, т.1).

Листом від 29.01.2021 відповідач просив оформити акт наданих послуг за лютий 2019 року за договором № від 17.12.2015, оскільки договір №/П012 вважає припиненим (а.с. 117, т.1).

Листами від 22.03.2019, від 24.04.2019, від 21.05.2019 відповідач повернув надіслані позивачем акти наданих послуг за лютий-квітень 2019 та просив оформити їх згідно договору № (а.с. 120-124, т.1).

10.12.2019 сторонами укладено угоду про розірвання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П012 від 01.07.2015, в якій сторони погодили, що з 01.05.2019 зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині (а.с. 26, т.1).

18.03.2021 сторонами підписано акт звірки, в який, в тому числі, включено заборгованість ТОВ "Житомиргаз Збут" перед АТ "Укртрансгаз" за договором № в сумі 242 172, 01 грн (а.с. 125, т.1).

У зв`язку з непроведенням відповідачем остаточних розрахунків за надані послуги, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" про стягнення 310 449, 17 грн, з яких 242 172, 01 грн заборгованість за послуги з транспортування природного газу за договором №/П012 від 01.07.2015 за лютий-квітень 2019 року, 40 292, 10 грн пені, нарахованої за період з 03.01.2019 по 17.12.2020, 13 909, 55 грн 3% річних за період з 20.02.2018 по 17.12.2020, 14 075, 52 грн інфляційних за період березень 2018 року - жовтень 2020 року.

Господарський суд Житомирської області, переглядаючи спір по другому колу, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволив їх в повному обсязі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Предметом спору є стягнення заборгованості за договором транспортування природного газу №/П012 від 01.07.2015 за лютий-квітень 2019 року, 40 292, 10 грн пені, нарахованої за період з 03.01.2019 по 17.12.2020, 13 909, 55 грн 3% річних за період з 20.02.2018 по 17.12.2020, 14 075, 52 грн інфляційних за період березень 2018 року - жовтень 2020 року.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного та Господарського кодексів України.

В силу дії частини 1 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних відносин) транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору на транспортування природного газу магістральними газопроводами є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень статтей 4, 173-175 і частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015. Кодекс також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно з абзацом 36 пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

З матеріалів справи вбачається, що Договір №/П012 від 01.07.2015 укладений сторонами на виконання вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у відповідності до типового договору, затвердженого постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики від 22.09.2011 №1579 "Про затвердження Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами".

Договір № від 17.12.2015 укладено відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу ГТС, типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".

Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" втратив чинність 01.10.2015 згідно Закону України "Про ринок природного газу" від 09 квітня 2015 року № 329-VIII.

Погоджені сторонами в обох договорах умови щодо транспортування природного газу магістральними газопроводами, зокрема щодо предмету договору, порядку оформлення актів наданих послуг, порядку обліку, визначення вартості, строків проведення розрахунків, відповідальності тощо, є тотожними, тому є підстави вважати, що вищевказані договори діяли одночасно.

Про одночасну дію обох договорів вказує факт розірвання договору №/П012 від 01.07.2015 лише з 01.05.2019 угодою від 10.12.2019 (а.с. 26, т.1) та факт внесення сторонами змін до п.2.4 Договору № від 17.12.2015 щодо планових обсягів фізичного транспортування природного газу (а.с. 226-227, т.1).

Позивачем надано відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника на загальну суму 2 068 617, 99 грн, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (а.с. 27-41, т.1).

Відповідачем надані послуги оплачені частково, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за надані в період лютий-квітень 2019 року послуги на суму 242 172, 01 грн.

Позивач стверджує, що послуги транспортування надані в лютому-квітні 2019 року на суму 242 172, 01 грн були надані на виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015.

Однак, відповідач вважає, що послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами у період лютий-квітень 2019 року надавалися на підставі договору № від 17.12.2015.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з доводами відповідача про те, що послуги транспортування надавались згідно договору № від 17.12.2015, оскільки як свідчать матеріали справи, сторонами узгоджено, що договір №/П012 від 01.07.2015 припиняє дію саме з 01.05.2019 року, а послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами надавались саме в період дії цього договору (№/П012 від 01.07.2015), тому колегія суддів вважає, що зобов`язання, за якими стягується заборгованість з відповідача виникли саме в рамках виконання умов договору №/П012 від 01.07.2015.

Так, за правилом ст. 604 ЦК зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Отже за загальними правилами, унормованими цивільним законодавством, укладення нового договору припиняє дію попереднього договору.

Однак сторони самостійно визначили, що договір №/П012 від 01.07.2015 не припиняє свою дію у зв`язку з укладенням договору № від 17.12.2015 за принципами новації, а діє окремо аж до 01.05.2019.

Враховуючи те, що заборгованість стягується з лютого по квітень 2019 року, що входить в рамки дії договору №/П012 від 01.07.2015, то колегія суддів вважає, що зобов`язання виникли між сторонами саме по договору транспортування №/П012 від 01.07.2015.

Виходячи з доказів, долучених до матеріалів даної справи колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вірно встановив, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 242 172, 01 грн за послуги з транспортування природного газу надані в період з лютого місяця по квітень місяць 2019 року за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 №/П012, при цьому відповідачем не спростовано та не доведено факт відсутності заборгованості за Договором, а тому позовні вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 242 172, 01 грн судом першої інстанції обґрунтовано задоволено.

Щодо доводів відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності про стягнення заборгованості, то суд першої інстанції вірно зазначив, що чинне законодавство не встановлює спеціальних правил перебігу позовної давності для договорів надання послуг та, зокрема, для договорів транспортування природного газу. Також, відповідні спеціальні правила не визначені і укладеному сторонами договорі. Тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила перебігу позовної давності, визначені гл. 19 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 15.07.2022 у справі №921/184/21 зазначив, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст.901 ЦК України та спеціальним законодавством: Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 гл.1 розд.I Кодексу ГТС, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Закон "Про ринок природного газу" та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: надання доступу до потужності (розподіл потужності); послуги транспортування; послуги балансування.

Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абз.1 п.1 гл.1 розд.VIII).

Норми ЦК України та ГК України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

З огляду на викладене вище, договір транспортування природного газу за своєю правовою природою не є договором перевезення вантажу, натомість є договором надання послуг в розумінні гл.63 ЦК України.

Відповідний висновок викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.08.2022 у справі 906/527/21.

Щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 №/П012 колегія суддів зазначає наступне.

Скаржник вважає, що оскільки позивачем не доведено існування заборгованості за договором №/П012 від 01.07.2015, у нього відсутні підстави нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на таке.

Як вже зазначено вище, факт надання послуг саме за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 №/П012 позивачем в період лютий - квітень 2019 року в розмірі 242 172, 01 грн встановлено як судом апеляційної інстанції (мотиви зазначені вище), так і Верховним Судом у постанові від 26.09.2022 у даній справі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем здійснювалась оплата послуг за Договором №/П004 від 01.07.2015, надані у період з січня 2018 року по січень 2019 року відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати та на момент прийняття рішення суду не виконано належним чином зобов`язання, чим здійснено їх прострочення, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 242 172,01 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України та ч. 1 ст. 230 ГК України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони у п. 7.3 Договору №/П012 від 01.07.2015 передбачили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за неналежне виконання зобов`язань за Договором №/П012 від 01.07.2015 у зв`язку з порушенням строків оплати актів наданих послуг у розмірі 40 292, 10 грн. за період з 03.04.2019 по 17.12.2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми у розмірі 13 909, 55 грн за період з 20.02.2018 по 17.12.2020 року та інфляційні втрати у розмірі 14 075, 52 грн. за період березень 2018 - жовтень 2020 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не було надано жодного контррозрахунку (заперечень), з приводу невідповідності сум нарахованої позивачем пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, ні в апеляційній скарзі, ні у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний господарський суд перевіривши подані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних (за період 20.02.2018-17.12.2020) у розмірі 13 909,55 грн, інфляційних втрат (за період березень 2018 року - жовтень 2020 року) у розмірі 14 075,52 грн, пені (за період 03.04.2019-17.12.2020) у розмірі 40 292,10 грн (а.с. 11-18, т.1) вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні даного клопотання, оскільки відповідачем не доведено необхідності такого зменшення.

У вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Заборгованість кінцевих споживачів, збитковість підприємства, відсутність прибутку або скрутне матеріальне становище не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності. ТОВ "Житомиргаз Збут" не обмежене у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема перенесення оплати, взаємозаліку, зменшення власних витрат. Крім того, у випадку задоволення клопотання відповідача та зменшення пені до 90% нівелюватиметься саме значення пені як відповідальності за порушення виконання зобов`язання (аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

Колегією суддів також враховується, що погашення боргу, що виник ще у 2019 році, буде проводитися відповідачем не раніше травня 2023 року. Тобто вже 4 роки відповідач безпідставно користується коштами позивача, що також негативно впливає на фінансовий стан останнього.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2022, повний текст складено 02.01.2023, у справі №906/527/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №906/527/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "28" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.