ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023м. ХарківСправа № 922/2607/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конфіденс Плюс" (61003, м. Харків, пров. Університетський, буд. 1)
про зобов`язання виконання умов договору
за участю представників:

позивача - Івженко С.С., ордер серії АІ №1330541 від 09.01.2023,

відповідача - Бігдан О.А., ордер серії № 1114947 від 23.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Конфіденс Плюс", в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Конфіденс Плюс" виконати умови договору №КП-КП-ОТА-001/12-21 від 07.12.2021 р. шляхом передачі у власність Фізичній особі-підприємцю Орді Тамарі Анатоліївні прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс, виробництва "ТМП", м. Воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду в сумі 78827,78 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.12.2022 у справі № 922/2607/22 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 24.01.2023 об 11:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.01.2023 у справі № 922/2607/22, задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання (вх. №1710 від 24.01.23) та відкладено підготовче засідання на 14.02.2023 об 11:30.

10.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов (вх. №3207) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі № 922/2607/22, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання (вх. №3405 від 13.02.23). Судом з власної ініціативи, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 28.03.2023 та відкладено підготовче засідання на 28.02.2023 о(б) 12:30.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2607/22 до судового розгляду по суті на 21.03.2023 об 11:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 у справі № 922/2607/22 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.2023 до 12:00.

Позивач у судове засідання 11.04.2023 з`явився, заявлений позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, який просить суд задовольнити.

Відповідач у судове засідання 11.04.2023 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд констатує, що, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 11.04.2023 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

07.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» та Фізичною особою-підприємцем Орда Тамарою Анатоліївною було укладено договір №КП-КП-ОТА-001/12-21, предметом якого є зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» передати майно у власність Фізичною особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни, а Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна в свою чергу зобов`язана прийняти і оплатити майно.

Відповідно до п. 1.2. Договору майно, що є предметом поставки є прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс, виробництва «ТМП», м. Воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані

Згідно з п. 3.1. Договору сторони визначили, що загальна сума Договору визначається в гривнях без ПДВ, у сумі, еквівалентній 135000,00 Євро по курсу продажу євро ПАТ КБ «Приватбанк» на дату проведення платежу.

Пунктом 3.2.1. Договору визначено, що перші 50% оплати від загальної суми Договору Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна повинна сплатити протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору.

У відповідності до п. 3.2.2. Договору останню суму оплати від загальної суми Договору, вказаної в пункті 3.1, в розмірі, що вирахувана, множенням 67500,00 Євро на курс продажу Євро банком ПАТ КБ «Приватбанк» на момент оплати, Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна зобов`язуєтеся оплатити безпосередньо перед відвантаженням майна.

Із обставин справи слідує, що 09.12.2021 на виконання умов Договору позивачем - Фізичною особою-підприємцем Ордою Т.А. було перераховано на рахунок відповідача - ТОВ «Конфіденс Плюс» грошові кошти в розмірі 2089783,28 грн., що станом на дату сплати становило 67521,27 євро (30,95 гривень за 1 євро по продажу в ПАТ КБ Приватбанк) тобто 50,01% від загальної суми Договору.

01.02.2022 позивач здійснила оплату майна на суму 1000000,00 грн., що станом на дату сплати становило 31308,70 євро (31,94 гривень за 1 євро по продажу в ПАТ КБ Приватбанк) тобто 23,19% від загальної суми Договору.

04.02.2022 позивач здійснила оплату майна на суму 400000,00 грн., що станом на дату сплати становило 12345,68 євро (32,40 гривень за 1 євро по продажу в ПАТ КБ Приватбанк) тобто 9,14% від загальної суми Договору.

01.07.2022 позивач здійснила оплату майна на суму 200865,04 грн., що станом на дату сплати становило 5866,38 євро (34,24 гривень за 1 євро по продажу в ПАТ КБ Приватбанк), тобто 4,34% від загальної суми Договору.

25.08.2022 позивач здійснила оплату Майна на суму 738000,00 грн., що станом на дату сплати склало 19780,22 євро (37,31 гривень за 1 євро по продажу в ПАТ КБ Приватбанк) тобто 14,65% від загальної суми Договору, так і не отримавши Майно до демонтажу за відповідним актом.

Таким чином, згідно Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 136822,25 Євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок з особового рахунку Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни та витягами про курс євро до гривні в Приватбанку на момент здійснення таких платежів.

Відповідно до пункту 2.2. та 2.3. Договору, майно поставляється за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця Варшавська, 1, при цьому демонтування майна здійснюється за рахунок і силами Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни.

Згідно з п. 4.3. Договору передача майна для демонтажу оформляється окремим актом, в якому сторони підтверджують, що Майно знаходиться в робочому стані в момент передачі, за підписом обох сторін.

Відповідно до пункту 4.4. товариство з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» здійснює передачу до демонтажу тільки після отримання від Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни коштів, в обсягах визначених в пункті 3.2.1. Договору.

Акт передачі майна до демонтажу та акт приймання-передачі майна сторонами не підписані та у матеріалах справи такі відсутні.

Відповідно до пункту 4.6. Договору роботи по демонтажу та підготовки до вивезення Майна повинні бути закінчені протягом 60 календарних днів з моменту передачі Майна до демонтажу за відповідним актом.

Пунктом 2.3. Договору демонтування Майна здійснюється за рахунок Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни та силами Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни, що в свою чергу передбачає відсутність участі товариства з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» в самому процесі демонтажу Майна, крім надання акту для такої дії.

Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна самостійно визначає третю особу, що має здійснити демонтаж Майна та самостійно несе відповідальність за розрахунок з третьою особою за послуги демонтажу Майна. Товариство з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» не є стороною в договірних відносинах Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни відносно процесу демонтажу Майна.

09.12.2021 позивач - Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна уклала договір про надання послуг №21/2022 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Древ-Альянс», відповідно до умов якого ТОВ «Древ-Альянс» взяв на себе зобов`язання здійснити демонтаж Майна протягом 60-ти днів з моменту підписання договору та завантажити його на транспорт Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни.

Згідно з умовами пункту 3.2. договору про надання послуг №21/2022 від 9 грудня 2021р. Фізична особа-підприємець Орда Тамара Анатоліївна повинна провести протягом 10 днів розрахунок за надані послуги на рахунок ТОВ «Древ-Альянс» з моменту завантаження Майна на транспорт Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни.

Станом на дату розгляду даної справи докази про розрахунок з ТОВ «Древ-Альянс» не надано, обґрунтовано їх відсутність тим, що роботи за договором в повному обсязі не виконано, підстави для розрахунку відсутні.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що 20.12.2021 за усною вказівкою товариства з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс», останній допустив робітників, до демонтажу Майна, процес якого було зафіксовано за допомогою технічних засобів фотозйомки, надано товариству з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» та приєднано до матеріалів даної справи.

Акт передачі майна до демонтажу та акт приймання-передачі майна сторонами не підписані та такі в матеріалах справи відсутні.

Із матеріалів справи убачається, що Листом за вих. №6 від 25.08.2022 відповідач зазначив про розірвання Договору та про неодноразові звернення до Фізичної особи-підприємця Орди Тамари Анатоліївни з приводу прийняття Майна до демонтажу.

Так, 29.08.2022 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 738000,00 грн. з призначенням платежу: «Повернення надлишково сплачених коштів за прес К8544 по дог. №КП-КП-ОТА-001/12-21 від 7.12.2021р. у зв`язку з його розірванням. Без ПДВ».

При цьому, позивачем у позові наголошено про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернень відповідача до позивача, що були надані до 25.08.2022.

Позивач звернулася до відповідача з претензією №12-09/2022 від 09.09.2022 з вимогою виконати умови договору №КП-КП-ОТА-001/12-21 від 07.12.2021р. та передати прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс, виробництва «ТМП», м. воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані.

Листом №13-09/2022 від 09.09.2022 позивач просив відповідача надати всі акти, що визначені Договором, передати Майно та прийняти оплату.

Однак відповідач відповіді на претензію позивачу не надав та вимоги претензії не виконав.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що станом на момент подання позову прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс, виробництва «ТМП», м. воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані Фізичній особі-підприємецю Орді Тамарі Анатоліївні не передано.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує, на обґрунтування своїх заперечень у відзиві вказує про те, що у листі ТОВ «Конфіденс Плюс» від 25.08.2022 відповідач повідомив позивача про втрату інтересу ТОВ «Конфіденс Плюс» до виконання ФОП Орда Т.А. зобов`язання за договором (оплата коштів), посилаючись на приписи ч.З ст.651 ЦК України, згідно якої, якщо внаслідок прострочення бор жника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийн яття виконання. На підтвердження такої втрати інтереси, відповідачем були повернуті позивачу грошові кошти, в розмірі 738000,00 грн. згідно платіжного доручення №530 від 29.08.2022. Так, відповідачем у відзиві зазначено, що відповідач правомірно відмовився від прийняття виконання ФОП Орда Т.А. зобов`язання за договором та, відповідно, від передання товару за договором. Як вбачається з умов договору, предметом договору є прес бувший у вжитку, гарячого штампування-кування, зусиллям 2500 тс., моделі К8544, виробництва «ТМП», м. Воронеж, Росія, рік випуску 1976. Отже, наведене майно є річчю, визначеною індивідуальними ознаками. На час розгляду справи зазначене майно, що було предметом договору КП- КП-ОТА-ООІ/12-21 від 07.12.2022, передане у власність третій особі, що підтверджуєтсья актом повернення товару від 10.08.2022 за договором купівлі-продажу №КП-КП-Б-001/12-21 від 08.12.2021.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України, частина 7 статті 193 ГК України).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частинах 1 і 4 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У даному разі, правовідносини, що виникли між сторонами, мають ознаки договорів купівлі-продажу та поставки.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 ЦК України визначено, що Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

Згідно з вимогами статті 664 ЦК України Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Статтею 665 ЦК України передбачено, якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 ЦК України.

Також, статтею 184 ЦК України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс, виробництва «ТМП», м. воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані в розумінні статті 184 ЦК України є річчю, що має лише родові ознаки та є річчю замінною, є замінним майном аналогічного типу, оскільки не містить заводський номер, інвентарний, серійний, номер паспорту тощо.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 ГК України.

Належним способом захисту цивільних прав та законних інтересів позивач є передбачений статтею 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав - примусове виконання обов`язку в натурі.

Примусове виконання зобов`язання в натурі - спосіб захисту цивільного права, який випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов`язання. Цей спосіб полягає у зобов`язанні вчинити дію або утриматися від дій, незалежно від застосування до неї інших заходів впливу (відшкодування збитків, пені, накладення штрафу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до положень статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню повністю.

Водночас щодо заперечень відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву суд зазначає про те, що як зазначалося судом вище, між позивачем та відповідачем 07.12.2021 було укладено Договір № КП-КП-ОТА-ОО1/12-21, відповідно до умов якого відповідач приймав на себе зобов`язання передати у власність позивача майно, а саме - прес бувши у вжитку кривошипний горячештампувальний моделі К 8544, зусилля 2500 тс, виробництва «ТПМ», м. Вороніж, Росія, 1976 року виготовлення в робочому стані.

Відповідно до умов п. 3.2.1 Договору, 09.12.2021 року позивач сплатила на рахунок відповідача кошти в розмірі 2089783, 28 грн, що становили на момент оплати 67521, 27 євро.

Таким чином, позивачем було виконано умови Договору в повному обсязі.

Відповідно до умов п. 4.4 Договору продавець (відповідач), здійснює передачу до демонтажу тільки після отримання від покупця (позивача) коштів в обсягах вказаних в п. 3.2.1 Договору.

Отже, за умовами п. п. 4.2-4.3 Договору, відповідач повинен був передати позивачу майно у власність та для демонтажу та оформити акт передачі майна у власність.

Зазначені умови Договору відповідачем виконані не були, що є порушення умов Договору.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем умов здійснення кінцевої оплати за отриманий товар, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до умов п. 3.2.2 Договору, покупець (позивач) здійснює останню оплату безпосередньо перед відвантаженням.

При цьому, відвантаження товару не відбулось, доказів зворотного матеріали справи не містять та сторонами під час розгляду справи надано до суду не було.

Позивачем було здійснено повну оплату за товар до відвантаження, відповідач отримав кошти в повному обсязі до відвантаження товару, отже позивач правомірно мав підстави для отримання товару у свою власність згідно умов спірного Договору.

Стосовно доводів відповідача щодо втрати свого інтересу з приводу виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором з посиланням на приписи ч. З ст. 651 ЦК України, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог частини 3. ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

При цьому, відповідачем залишено поза увагою задекларовані сторонами умови пункту 8.1 Договору, згідно якого він діє з моменту підписання до 31.12.2022 року або ж до повного виконання обома сторонами.

Таким чином, відповідач, отримавши кошти від позивача, повинен був передати у власність позивача майно, визначене умовами Договору.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному разі, в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. позивачем не подано належних доказів.

Враховуючи вимоги статті 126 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою витрат на професійну правничу допомогу, не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» (61003, м Харків, пров. Університетський, 1, код 37660470) виконати умови договору №КП-КП-ОТА-001/12-21 від 07.12.2021р. шляхом передачі у власність фізичній особі-підприємцю Орді Тамарі Анатоліївні ( АДРЕСА_1 . ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) прес бувший у вжитку кривошипний гарячештампувальний моделі К8544 зусиллям 2500тс. виробництва «ТМП», м. Воронеж, росія, 1976 року виготовлення в робочому стані.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конфіденс Плюс» (61003, м. Харків, пров. Університетський, 1, код 37660470) на користь фізичної особи-підприємця Орда Тамари Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 78 679,55 гривень судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" квітня 2023 р.

Суддя Є.М. Жиляєв