ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/432/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк", 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта", 61017, м. Харків, вул. Пащенківська, буд. 11, відповідача 2 фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
простягнення 338 897,31 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта" (відповідач 1) та до фізичної особи ОСОБА_1 (відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року у розмірі 338 897,31 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем 1 зобов`язань за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Позовні вимоги до відповідача 2 обґрунтовані забезпеченням виконання зобов`язань відповідачем 1 відповідно до договору поруки від 22.10.2020 року.

Відповідно до частин 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

На виконання вищезазначених вимог Господарського процесуального кодексу України судом 07.02.2023 року було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської обл. щодо надання інформації, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

22.02.2023 року від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської обл. через канцелярію суду надійшла відповідна інформація за вх. № 4326/23.

Ухвалою суду від 23.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/432/23. Розгляд справи № 922/432/23 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою або дистанційними засобами зв`язку.

28.02.2023 року від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської обл. через канцелярію суду надійшла відповідна інформація за вх. № 4842/23.

15.03.2023 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшла заява вх. № 6400/23, у якій відповідач 1 зазначає, що після подання позивачем до суду позову, відповідач 1 частково сплатив суму заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями: № 227 від 08.02.2023 року на суму 35000,00 грн.; № 334 від 07.03.2023 року на суму 35000,00 грн., у зв`язку із чим, просить суд, залучити до справи копії платіжних доручень на підтвердження обставин сплати частково суми боргу.

15.03.2023 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшла заява вх. № 6402/23.

17 .03.2023 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшла заява вх. № 6667/23, у якій відповідач 1, просить суд, залучити до справи докази направлення заяви з копіями платіжних доручень на адресу позивача.

Відповідач 1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проте з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ухвалу суду від 23.02.2023 року відповідачем 1 отримано 06.03.2023 року.

Відповідач 2 своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу суду від 23.02.2023 року про відкриття провадження у справі № 922/432/23 було направлено судом на адресу відповідача 2, яка зазначена позивачем у позовній заяві, та яка була надана Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської обл. на запит суду, проте 03.03.2023 року копія ухвали суду була повернута поштовим відділенням «Укрпошти» на адресу суду.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 року у справі № 910/1730/22 Верховний Суд зробив висновок, що якщо судове рішення направлено судом за поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення суду. Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.

Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача 2 справи про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, між Акціонерним товариством "Кредобанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта" (позичальник, відповідач 1) було укладено кредитний договір № 31/10-2020 від 22.10.2020 року.

Пунктом 11.1. сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань.

Відповідно до пункту 1 банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплати проценти за користування ними та комісії.

Банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах:

2.1. розмір кредиту та валюта кредиту: 1 142 997,08 грн.

Відповідно до пункту 2.3. кредитного договору тип та розмір процентної ставки фіксована: так, змінювана: ні. Розмір фіксованої процентної ставки на момент укладання цього договору становить 10,84 % річних.

У випадку не застрахування позичальником та / або третіми особами предмету забезпечення зобов`язання за цим договором чи несвоєчасного його страхування протягом строку дії цього договору, в тому числі і по закінченню дії попереднього договору страхування, розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами, а у випадку застосування змінюваної процентної ставки розмір маржі, збільшується на 2,00 % вище діючої, починаючи з 1 го числа місяця наступного за тим, у якому закінчився строк дії договору страхування. В подальшому при виконанні позивальником / майновим поручителем вищезазначеної умови, процентна ставка за користування кредитними коштами (у випадку застосування змінюваної процентної ставки маржа) встановлюється на попередньому рівні, починаючи з наступного дня, у якому дана умова була виконана. Такі зміні розміру процентів (маржі) додаткового погодження сторонами не потребують (пункт 2.3.1. договору).

Згідно пункту 2.5. кредитного договору термін остаточного повернення кредиту включно до 21.10.2022 року.

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору за надання кредиту та користування кредитними коштами позичальник сплачує Банку комісії, визначені пунктом 2.4 цього договору.

Згідно пункту 4.3. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році), за ставкою, визначеною у пункті 2.3. цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту у повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі визначеному пунктом 2.11 цього договору.

Згідно пункту 7.2 кредитного договору при неповерненні або несвоєчасному поверненні кредиту або його частини, позичальник на вимогу банку повертає цю суму кредиту, збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення.

За твердженнями позивача, останнім умови договору виконало належним чином, та надано кредитні кошти відповідачу 1 у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку з 22.10.2020 року по 23.01.2023 року та меморіальним ордером № 57595060 від 23.10.2020 року.

Проте відповідач 1 свої зобов`язання встановлені кредитним договором не виконав, кредитні кошти в порядку та терміни обумовлені даним договором не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

У зв`язку із чим, за розрахунком позивача станом на 22.01.2023 року у відповідача 1 за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 338 897,31 грн. яка складається з 306 855,08 грн. сума заборгованості по основній сумі кредиту; 32 042,23 грн. заборгованість по процентам.

Також, позивачем на адресу відповідача 1 було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 11.01.2023 року, у якій останній вимагав негайно усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу у розмірі 336 864,57 грн. Вищевказана вимога відповідачем 1 залишена без задоволення.

22.10.2020 року між Акціонерним товариством "Кредобанк" (кредитор, позивач) та фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель, відповідач 2) було укладено договір поруки.

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта» (боржник) зобов`язань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року укладеним між боржником та кредитором. Відповідно до вищевказаного кредитного договору боржнику кредитором надається кредит на наступних умовах:

1.1.1. Розмір кредиту 1 142 997,08 грн.;

1.1.2. Дата остаточного повернення кредиту включно до 21.10.2022 року.

1.1.3. На момент укладання кредитного договору розмір процентної ставки становить 10,84 % річних.

Пунктом 2.1. договору, сторони визначили, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника.

Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором (пункт 2.2. договору).

У зв`язку з порушенням відповідачем 1 зобов`язань за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року у останнього за розрахунком позивача станом 22.01.2023 року наявна заборгованість у розмірі 338 897,31 грн. яка складається з 306 855,08 грн. сума заборгованості по основній сумі кредиту; 32 042,23 грн. заборгованість по процентам.

Оскільки відповідач 1 зобов`язання за договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості, позивач звернувся з даним позовом до суду про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта" (відповідача 1) та з фізичної особи ОСОБА_1 (відповідача 2) за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року у розмірі 338 897,31 грн.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем 1 після подання позивачем позову до суду (позовна заява (вх. № 432/23 від 06.02.2023 року), було частково сплачено суму боргу, про що свідчить надана відповідачем 1 заява (вх. № 6400/23 від 15.03.2023 року) у якій останній зазначає, що після подання позивачем до суду позову, відповідач 1 частково сплатив суму заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями: № 227 від 08.02.2023 року на суму 35000,00 грн.; № 334 від 07.03.2023 року на суму 35000,00 грн., у зв`язку із чим, просив суд, залучити до справи копії платіжних доручень на підтвердження обставин сплати частково суми боргу.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається з наданих відповідачем 1 копій платіжних доручень № 227 від 08.02.2023 року на суму 35000,00 грн. (призначення платежу: Сплата кредита згідно кредитного договора № 31/10-2020 від 22.10.2020. Без ПДВ.); № 334 від 07.03.2023 року на суму 35000,00 грн. (призначення платежу: сплата кредита згідно кредитного договора № 31/10-2020 від 22.10.2020. Без ПДВ).

Відповідач 1 частково сплатив на рахунок позивача суму боргу у розмірі 70 000,00 грн. після подання позивачем позову до суду (позовна заява (вх. № 432/23 від 06.02.2023 року), а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, суд закриває провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 70 000,00 грн. у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 1 в порушення домовленості сторін, зобов`язання за вказаними договорами належним чином та вчасно не виконував (розрахунок заборгованості позивача), не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом, та не надав до суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач 1 визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем ло матеріалів позовної заяви розрахунку, та встановлено що відповідні нарахування здійснено арифметично вірно, та із урахуванням частково сплаченої відповідачем 1 суми боргу у розмірі 70 000,00 грн. (із урахуванням закриття провадження у справі в частині частково сплаченої відповідачем 1 суми боргу у розмірі 70 000,00 грн.), заборгованість складає суму у розмірі 268 897,31 грн., яка складається з 236 855,08 грн. сума заборгованості по основній сумі кредиту; 32 042,23 грн. заборгованість по процентам.

Згідно частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Стаття 543 Цивільного кодексу України містить норму, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

22.10.2020 року між Акціонерним товариством "Кредобанк" (кредитор, позивач) та фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель, відповідач 2) було укладено договір поруки.

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта» (боржник) зобов`язань у повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року укладеним між боржником та кредитором. Відповідно до вищевказаного кредитного договору боржнику кредитором надається кредит на наступних умовах:

1.1.1. Розмір кредиту 1 142 997,08 грн.;

1.1.2. Дата остаточного повернення кредиту включно до 21.10.2022 року.

1.1.3. На момент укладання кредитного договору розмір процентної ставки становить 10,84 % річних.

Пунктом 2.1. договору, сторони визначили, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника.

Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором (пункт 2.2. договору).

Таким чином відповідач 2 солідарно із відповідачем 1 відповідає перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року.

Крім того, наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивачем на адресу відповідача 2 було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 11.01.2023 року, у якій останній вимагав негайно усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу у розмірі 336 864,57 грн. Вищевказана вимога відповідачем 1 залишена без задоволення.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року, надавши відповідачу-1 кредит, проте, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до вимог статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, та приймаючи до уваги, що відповідач 1 не надав суду належних доказів повного виконання зобов`язань за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року у розмірі 268 897,31 грн. (із урахуванням закриття провадження у справі в частині частково сплаченої відповідачем 1 суми боргу у розмірі 70 000,00 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України) є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення № 4457308 від 27.01.2023 року сплачено судовий збір у розмірі 5083,47 грн.

Проте за розрахунком суду, сума судового збору за майнову вимогу про стягнення суми у розмірі 338 897,31 грн. складає 5083,46 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, із урахуванням вищевикладених норм вимог Господарського процесуального кодексу України, та у зв`язку із тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, судовий збір у даній справі покладається на відповідачів, та до солідарного стягнення підлягає сума у розмірі 5 083, 46 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 70 000,00 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, буд. 11, ) та з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) заборгованість за кредитним договором № 31/10-2020 від 22.10.2020 року у розмірі 268 897,31 грн. та 5 083, 46 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Акціонерне товариство "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, );

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, буд. 11, );

відповідач 2: фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повне рішення складено "26" квітня 2023 р.

Суддя О.О. Ємельянова