ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
24.04.2023р. Справа № 905/368/23
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на не сплату боржником заборгованості за договором кредиту №б/н від 25.11.2021.
Відповідно до ч.1 ст.154 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
За змістом ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Частиною 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Подана до суду заява про видачу судового наказу підписана від імені Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк представником Савіхіною А.М. Відомості щодо наявності у вказаного представника статусу адвоката, відсутні.
За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї прав та обов`язків.
Підписання та/або подання в тому числі позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.
Як зазначалося вище, за приписами ч. 2 ст.148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
За приписами ч. 3,5 ст.12 вказаного Кодексу спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналогічні критерій розміру вимог, за якими може бути виданий судовий наказ, встановлений ч. 1 ст.148 ГПК України.
Відповідно до ч.2 ст.58 ГПК України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні спори) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну дієздатність, за винятком осіб, визначених ст.59 цього Кодексу.
За приписами ч. 1, 3 ст.60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Виходячи з аналізу вказаних правових норм, у даному випадку повноваження представника Савіхіна А.М., яка не має статусу адвоката, на підписання заяви про видачу судового наказу мають бути підтверджені довіреністю від імені Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк.
Слід відзначити, що за приписом ст.76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.86 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частинами 1, 2 4, 5 статті 91 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Порядок засвідчення копій документів у письмовій формі визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020, затвердженого наказом Державного підприємства Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості (ДП УкрНДНЦ) №144 від 01.07.2020, з 01.09.2021, відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів Згідно з оригіналом (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.
Правомірність застосування судом вказаного порядку засвідчення копій документів зазначено в постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №916/2024/20 та від 01.10.2020 у справі №910/8794/17.
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17, за якою незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте є недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення.
Судом встановлено, що суду надані прошиті єдиним пакетом: підписані представником Савіхіною А.М. та скріплені печаткою підприємства заява про видачу судового наказу, заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді та розрахунок заборгованості, а також без жодної відмітки у підтвердження їх засвідчення роздруківки, ксерокопії інших документів. Прошитий пакет документів скріплений наліпкою наступного змісту - Скріплено та пронумеровано Представник АТ КБ ПриватБанк Савіхіна А.М., 06.04.2023, 52 сторінок, при цьому на наліпці відсутня передбачена п. 5.26 ДСТУ 4163-2020 відмітка з написом "Згідно з оригіналом" у підтвердження засвідчення всіх прошитих аркушів.
Не є доказом засвідчення належним чином ксерокопій документів, доданих до заяви, напис на пакеті документів "скріплено та пронумеровано", оскільки даний напис свідчить лише про скріплення (прошиття) певного пакету документів, а не про засвідчення, що дані ксерокопії відповідають оригіналу, як це передбачено Уніфікованою системою організаційно-розпорядчої документації.
Отже, відповідно до вимог чинного законодавства належним чином засвідчуються або кожний лист окремо, шляхом проставлення напису або печатки "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, або ж шляхом скріплення (прошиття) певного пакету документів з відповідним написом "прошито та пронумеровано" та біля вказаного напису поставлення печатки "Згідно з оригіналом" або відповідного напису із зазначенням найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.
Суд наголошує, що копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.
Як вже встановлено судом, заява про видачу судового наказу від імені АТ КБ «Приватбанк» підписана представником Савіхіна А.М. У підтвердження правомочності вказаного представника на вчинення дій в інтересах товариства суду надана прошита у пакеті документів ксерокопія довіреності №3725-К-Н-О від 08.11.2022, яка не містить жодної відмітки у підтвердження її засвідчення.
Таким чином, прошити у пакеті ксерокопії документів, надані заявником в якості додатків до заяви про видачу судового наказу, в тому числі і надана у підтвердження повноважень представника довіреність, не можуть вважатися засвідченими належним чином відповідно до вимог чинного законодавства згідно ДСТУ 4163:2020.
Крім того, заявник на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором посилається на виписки з банківського рахунку, які є роздруківками з банківської програми, які не містять ані підпису особи, що їх виготовила, ані печаток позивача. З огляду на вказане надані виписки не можуть бути прийняті судом в якості доказів.
Враховуючи вищевикладене, заявником порушені вимоги ч. 3 ст.150 ГПК України, оскільки до заяви про видачу судового наказу надані не засвідчені належним чином: докази на підтвердження викладених в заяві обставин, документ, що підтверджує повноваження підписанта заяви про видачу судового наказу, а також договору б/н від 25.11.2021, укладеного в електронній формі за результатами оформлення заявки-приєднання, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, що за приписами п.1 ч.1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.
При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до положень ч. 1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч.2 ст. 151 ГПК України).
Керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Ухвала набирає законної сили 24.04.2023 та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя Ю.В. Макарова