ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" квітня 2023 р. Справа№ 873/181/23

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Остапенко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

до Приватного підприємства "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ"

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" та ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк" заборгованість за кредитним договором №011/64695/00599079 від 16.07.2019 року у сумі 163 473,95 грн., стягнуто солідарно з ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" та ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк" третейський збір у сумі 2 034,74 грн., по 1 017,36 грн.

13.04.2023, згідно зазначених на конверті відомостей, АТ "Райффайзен Банк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання вищенаведеного рішення Третейського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023 вказаній заяві присвоєно судовий номер справи 873/181/23 та передано її на розгляд судді Остапенку О.М.

Ухвалою суду від 20.04.2022 прийнято до розгляду заяву АТ "Райффайзен Банк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23 та призначено її розгляд на 27.04.2023 за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача в судове засідання 27.04.2023 не з`явився, подавши до його початку заяву про розгляд справи без його участі.

Представники відповідача-1, відповідач-2 та його представники в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши доводи заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. У разі, коли рішення третейського суду не виконується добровільно зобов`язаною цим рішенням стороною, інша сторона може подати до компетентного суду заяву про видачу виконавчого документа, яким у господарському судочинстві згідно зі ст. 327 ГПК України та п.1-1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" є наказ.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про третейські суди" заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду.

В силу ч. 1 ст. 354 ГПК України, заява про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом 15 днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Частиною 3 ст. 354 ГПК України передбачено, що при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 355 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ГПК України суд відмовляє у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу наказу рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею наказу, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення також містяться у ч. 6 ст. 56 Закону України "Про третейські суди".

У відповідності до норм чинного законодавства при розгляді заяви про видачу виконавчого документа господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених ст. 56 Закону України "Про третейські суди" та ст. 355 ГПК України.

Як вбачається зі змісту рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23, прийнятого суддею Мамченко Ю.В., предметом розгляду в зазначеній справі є вимога про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору №011/64695/00599073 від 16.07.2019, укладеного між АТ "Райффайзен Банк" та ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ", а також договору поруки №011/64695/00599073/П від 16.07.2019, укладеного між позивачем та ОСОБА_1.

Так, 16.07.2019 між позивачем та ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" укладено Кредитний договір №011/64695/00599073, за яким позивач зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 200 000,00 грн., щомісячним погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом згідно з умовами договору, кінцевим терміном погашення кредиту - 16.08.2024 (з урахуванням змін).

У п. 11.3. вказаного Кредитного договору вказано, що всі спори, що виникають між сторонами у зв`язку з Договором, підлягають вирішенню шляхом переговорів. У разі неможливості вирішити спори шляхом переговорів - всі спори між Сторонами, які виникають за Договором або у зв`язку ним (у тому числі щодо його тлумачення, виконання або порушення, зміни, припинення, розірвання або визнання недійсним), підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" або до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. В разі виникнення спору між Сторонами та його розгляду Третейським судом, такий розгляд буде здійснюватись згідно з Регламентом відповідного Третейського суду. Підписанням Договору кожна із Сторін засвідчує, що ознайомилася з Регламентом та іншою інформацією про Третейський суд станом на день укладення Договору на сайті Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" та Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Сторони погоджуються з тим, що третейський розгляд спору здійснюється Третейським судом у складі одноособового третейського судді, який призначається Головою Третейського суду одночасно з порушенням третейського провадження. У разі виникнення спору Сторона, яка вважає, що її права порушено, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав між зверненням до Третейського суду, згідно з цим застереженням або зверненням до місцевого суду відповідно до законодавства України.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 16.07.2019 між позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №011/64695/00599073/П, згідно якого Поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору.

В силу Закону України "Про третейські суди":

- до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 1);

- юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ч. 1 ст. 5);

- третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ст. 6).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує (ч. 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно з ч.ч. 5-9 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору; у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною; недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження; третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як було зазначено вище, 16.07.2019 між АТ "Райффайзен Банк" (Кредитор) та ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" в особі директора ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір №011/64695/00599073, умови якого передбачали передачу всіх спорів між сторонами, які виникають за Договором або у зв`язку ним (у тому числі щодо його тлумачення, виконання або порушення, зміни, припинення, розірвання або визнання недійсним), на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" або до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Статтею 4 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейський суд утворюється та діє на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; обов`язковості для сторін рішень третейського суду; добровільності утворення третейського суду; добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; арбітрування; самоврядування третейських суддів; всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів; сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.

Приписами ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

В силу статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (надалі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил підвідомчості та підсудності.

Система судів є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Так, у даному випадку, підставою для звернення до Третейського суду є п.11.3 кредитного договору, яким передбачена між сторонами угода про передачу спору на розгляд третейського суду (третейське застереження) в одноособовому складі третейського судді, що відповідає ст.ст. 5, 12 Закону України "Про третейські суди".

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 16.07.2019 між позивачем (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) укладено Договір поруки №011/64695/00599073/П, згідно якого Поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені основним договором (№011/64695/00599073 від 16.07.2019), у тому числі при виникненні підстав дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.

Відповідно до абз.6 ст.12 Закону України "Про третейські суди" посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Отже, з урахуванням характеру фінансової поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до умов даного договору поруки також відноситься п.11.3 кредитного договору.

Слід також зауважити, що для визначення юрисдикції пріоритетним є особа боржника, оскільки вимоги, що випливають з поруки є акцесорними, а відтак, мають розглядатися за правилами тієї юрисдикції, у якій розглядається чи підлягає розгляду спір з боржником за основним договором.

При цьому, судом також враховано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі № 200/15135/14-ц щодо підвідомчості спорів, які виникли на підставі солідарних зобов`язань за кредитним договором, зазначила про те, що Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі. Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Так, у даній справі позов заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя, відповідно до договорів поруки, збігається з обсягом відповідальності боржника.

Частиною 1 ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені ст.543 ЦК України, основним з яких є зазначений у ч. 1 цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Цивільний кодекс України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного та обґрунтованого рішення.

Вирішення за правилами третейського розгляду справи (судочинства) такого спору в частині позовних вимог до боржника, а поручителя за правилами цивільного судочинства, який є фізичною особою та несе солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справ, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій,що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

Також у постанові від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позовні вимоги мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Крім того, необхідно зауважити, що договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №6-1401/12).

Поміж іншого, судом також враховано, що відповідно до п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, в тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання Забезпечених зобов`язань.

Згідно п.3.1.5. Договору поруки, Поручитель засвідчив та гарантував, що належним чином і в повному обсязі ознайомлений з положеннями основного договору та договорів, що забезпечують його виконання, цілком розуміє її зміст і будь-яке посилання в тексті цього Договору на Кредитний договір чи окремі його положення є достатньою підставою вважати, що ці положення застосовуються рівною мірою до виконання прав і обов`язків Сторін за цим Договором.

Отже, ОСОБА_1 , підписавши як основний кредитний договір від імені ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" у якості боржника, так і договір поруки від свого імені у якості фінансового поручителя, обізнаний та погодився з умовами про розгляд будь-яких спорів, що виникають за кредитним договором або у зв`язку ним (у тому числі щодо його тлумачення, виконання або порушення, зміни, припинення, розірвання або визнання недійсним) саме третейським судом.

Відтак, оскільки правовідносини у даному випадку є однорідними та нерозривно пов`язаними між собою, беручи до уваги умови укладених учасниками спірних правовідносин кредитного договору та договору поруки, спір є підвідомчим третейському розгляду як щодо позичальника, так і до його поручителя.

Таким чином, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23 про стягнення заборгованості солідарно з ПП "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" та ОСОБА_1 у даному спорі прийнято у відповідності до третейської угоди.

Крім того, як вбачається з наявних у справі документів, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23: не скасовано компетентним судом; дана справа була підвідомча вказаному третейському суду відповідно до закону (з урахуванням умов, визначених у пункті 11.3 Кредитного договору №011/64695/00599073 від 16.07.2019); строк для звернення за видачею виконавчого документа не пропущений; зазначене рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою; дана третейська угода не визнана недійсною компетентним судом; доказів того, що склад третейського суду не відповідав вимогам Закону України "Про третейські суди" та третейській угоді матеріали справи не містять; рішення третейського суду не містить способів захисту прав, які не передбачені законами України; третейський суд не вирішував питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" 09.02.2023 у третейській справі №56/23 не встановлено строк його виконання.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.

Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Доказів виконання цього рішення відповідачами у третейській справі, станом на момент звернення АТ "Райффайзен Банк" із заявою про видачу виконавчого документу на примусове виконання рішення (13.04.2023) та на момент розгляду цієї заяви господарським судом (27.04.2023), матеріали справи №873/181/23 не містять.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви АТ "Райффайзен Банк" про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Сплачена заявником сума судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на солідарно на відповідачів в рівних частинах, оскільки станом на дату звернення заявника до суду з даною заявою рішення третейського суду боржниками виконано не було.

Керуючись статтями 129, 234, 352-356 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23 задовольнити.

2. Після набрання законної сили цією ухвалою, на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 09.02.2023 у третейській справі №56/23 видати накази наступного змісту:

Стягнути солідарно з Приватного підприємства "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" () та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" () заборгованість за Кредитним договором №011/64695/00599079 від 16.07.2019 року у сумі 163 473 (сто шістдесят три тисячі чотириста сімдесят три) гривень 95 копійок.

Стягнути солідарно з Приватного підприємства "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" () та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" () третейський збір у сумі 2 034 (дві тисячі тридцять чотири) гривень 74 копійки, по 1 017 (одна тисяча сімнадцять) гривень 36 копійок з кожного.

3. Стягнути солідарно з Приватного підприємства "ПОДІЛЛЯАГРО-ПРЕМІУМ" () та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" () судовий збір за подання до господарського суду заяви про видачу виконавчого документу на примусове виконання рішення у сумі 1342,00 грн.

4. Копію ухвали суду надіслати учасникам провадження у справі.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції (ч.ч. 5, 6 ст. 356 ГПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст.356 та ч. 2 ст. 253 ГПК України до Верховного Суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 02.05.2023.

Суддя О.М. Остапенко