ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"03" травня 2023 р. Справа № 911/1180/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврокс» від 25.04.2023 про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврокс»

до Переяславської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди

без повідомлення (виклику) сторін

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аврокс» (далі позивач, ТОВ «Аврокс») звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 18.04.2023 до Переяславської міської ради (далі відповідач), у якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Переяславської міської ради від 19.01.2023 № 42-44-VII «Про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі товариству з обмеженою відповідальністю «Аврокс» по вул. Богдана Хмельницького, 51/1 в м. Переяславі Київської області» в поновленні договору оренди землі від 27 квітня 2018 року», а також визнати укладеною між ТОВ «Аврокс» та Переяславською міською радою додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 27.04.2018 № 1197 у редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 27.04.2018 ТОВ «Аврокс», як орендар, і Переяславська міська рада, як орендодавець, уклали договір оренди землі, який зареєстрований у виконавчому комітеті Переяслав-Хмельницької ради, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 1197. Відповідно до цього договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:063:0180, загальною площею 0,0358 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, терміном на 5 років.

Позивач стверджує, що ТОВ «Аврокс», в передбаченому законом порядку, із дотриманням положень договору здійснило усі необхідні дії для поновлення договору оренди, однак Переяславська міська рада прийняла незаконне та необгрунтоване рішення, яке позбавляє позивача реалізувати законні сподівання щодо права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування своїх об`єктів, які йому належать на праві власності та розташовуються на земельній ділянці з кадастровим номером :01:063:0180, а також щодо оформлення відповідних договірних відносин щодо неї.

Господарський суд Київської області ухвалою від 01.05.2023 залишив без руху вказану позовну заяву та постановив усунути виявлені недоліки у строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Через канцелярію суду 01.05.2023 від ТОВ «Аврокс» надійшла заява від 25.04.2023 про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову, а саме:

- заборонити Переяславській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, виділ частки, передання у власність чи надання в оренду земельної ділянки: кадастровий номер :01:063:0180, площа 0,0358 га, використання для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія землі житлової та громадської забудови, адреса: Київська область, м. Переяслав, вулиця Богдана Хмельницького, 51/1;

- заборонити Переяславській міській раді та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, зокрема з демонтажу, руйнування, знесення, переміщення, будь-яких споруд, в тому числі дерев`яної конструкції, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:063:0180, площа 0,0358 га, використання для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія землі житлової та громадської забудови, адреса: Київська область, м. Переяслав, вулиця Богдана Хмельницького, 51/1.

Мотивуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ТОВ «Аврокс» зазначає, що Переяславська міська рада має намір припинити існування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, шляхом розроблення нової технічної документації та надалі передати утворені земельні ділянки у користування третім особам.

Вказані обставини, на думку позивача, підтверджуються тим, що на засіданні сесії Переяславської міської ради міський голова надав слово начальнику управління містобудування, архітектури та використання земель виконавчого комітету Переяславської міської ради Пудренку Петру Львовичу, який зазначив, що на земельну комісію звернулась третя особа Юденко Владислав Михайлович, який запропонував розробити новий проект щодо спірної земельної ділянки та надати її у користування третім особам.

Позивач зауважує, що строк дії договору оренди землі від 27.04.2018 № 1197, на підставі якого спірна земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ «Аврокс», станом на сьогоднішній день закінчився, а рішення Переяславської міської ради від 19.01.2023 № 42-44-VII про відмову в поновленні строку такого договору набрало чинності, тобто є таким, що обов`язкове до виконання.

Наведене, на переконання позивача, свідчить про відсутність будь-яких перешкод для Переяславської міської ради в розпорядженні спірною земельною ділянкою і під час цього судового спору відповідач може вчиняти дії, спрямовані на припинення існування такої земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, і новоутворені земельні ділянки можуть бути передані третім особам.

Позивач вважає, що у разі встановлення протиправності дій та рішення Переяславської міської ради, буде значно ускладнено виконання судового рішення та відновлення права користування ТОВ «Аврокс», оскільки доведеться з`ясовувати у кого і на якому праві опиняться земельні ділянки, у відповідних спорах буде брати участь значна кількість осіб, непричетних до допущених відповідачем порушень.

Окремо позивач наголошує на тому, що у пункті 4 оспорюваного рішення Переяславської міської ради від 19.01.2023 № 42-44-VII зазначено, що ТОВ «Аврокс», в термін до 03.06.2023, необхідно демонтувати дерев`яну конструкцію біля будівлі по вул. Богдана Хмельницького, 51/1.

Позивач звертає увагу на те, що відповідно до викладених у позові обгрунтувань, наявність дерев`яної конструкції на земельній ділянці не може свідчити про порушення позивачем яких-небудь положень договору або законодавства, позивач вважає, що дерев`яна конструкція встановлена з дотриманням вимог законодавства. Оскільки Переяславська міська рада в оскаржуваному рішенні, як на підставу відмови у поновленні договору оренди посилається наявність на спірній земельній ділянці дерев`яної конструкції, позивач вважає, що відповідач може вчинити дії щодо демонтажу дерев`яної конструкції.

Позивач заявляє, що наявність у відповідача можливості здійснити демонтаж дерев`яної конструкції свідчить про настання ряду негативних наслідків для позивача. Так, на думку позивача, демонтаж дерев`яної конструкції до ухвалення рішення у цій справі істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, адже після демонтажу дерев`яної конструкції повернення її до попереднього стану буде ускладнено, дії по демонтажу дерев`яної конструкції біля нерухомого майна, яке належить на праві власності ТОВ «Аврокс», призведуть до значних фінансових витрат позивача.

Розглянувши заяву ТОВ «Аврокс» від 25.04.2023 про забезпечення позову в сукупності із матеріалами позовної заяви, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із такого.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 140 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язано застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише застереження у заяві про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або імовірну неможливість ефективного поновлення прав позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки позивач звернувся до суду у цій справі із позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то у даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в такому немайновому спорі має досліджуватися і те, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Такі правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

Як вже зазначалося, звертаючись до господарського суду із заявою про забезпечення позову, позивач вказував, що земельна ділянка, щодо якої відповідач прийняв рішення від 23.01.2023 № 42-44-VII (про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки) є предметом договору оренди, з питання поновлення якого позивач і звернувся до суду у цій справі. На думку заявника, публічні висловлювання міського голови і начальника управління містобудування, архітектури та використання земель виконавчого комітету Переяславської міської ради підтверджують наміри відповідача щодо подальшого використання земельної ділянки, і саме це є підставою вважати, що невжиття таких заходів (заборона відповідачу вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі позитивного для заявника вирішення цього спору.

Так, згідно із частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша і друга статті 319 Цивільного кодексу України).

За обставинами цієї справи, Переяславська міська рада на відповідному засіданні прийняла рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного з позивачем. Тобто міська рада, як власник земельної ділянки, керуючись своїми повноваженнями, які визначені, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, фактично розпорядилася своїми правомочностями власника щодо спірної земельної ділянки.

На думку суду, вказане саме по собі не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо свого майна, позаяк заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках. Інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків, а саме порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.

Водночас слід зазначити, що заявник не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що Переяславська міська рада розглядає питання поділу спірної земельної ділянки і передачі виділеної частини у користування іншій особі, а також того, що такі питання включено до порядку денного найближчої сесії міської ради тощо.

Таким чином, наведені позивачем у відповідній заяві обґрунтування не підтверджують існування реальної загрози ефективному захисту порушених (оспорюваних) прав позивача в разі задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення міської ради і визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, оскільки сама по собі обставина публічних висловлювань міського голови чи представників виконавчих органів міської ради про наміри поділу і передачу у користування третім особам земельної ділянки не свідчить про реальну загрозу відчуження відповідачем права оренди земельної ділянки.

За таких обставин суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову у вигляді заборони Переяславській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, виділ частки, передання у власність чи надання в оренду спірної земельної ділянки не відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є неспіврозмірними із заявленими вимогами, оскільки спричиняють невиправдане обмеження у реалізації відповідачем правомочностей власника землі за відсутності реальних передумов для висновку про ймовірність утруднення ефективного захисту прав позивача. Крім того заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях поділу земельної ділянки і передачу її в користування іншим особам.

Що стосується заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони Переяславській міській раді та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, зокрема з демонтажу, руйнування, знесення, переміщення, будь-яких споруд, в тому числі дерев`яної конструкції, що розташовані на земельній ділянці, слід зазначити таке.

Як зазначив позивач, у пункті 4 оспорюваного рішення зазначено, що ТОВ «Аврокс», в термін до 03.06.2023, необхідно демонтувати дерев`яну конструкцію біля будівлі по вул. Богдана Хмельницького, 51/1.

Тобто відповідний демонтаж має бути здійснений позивачем самостійно, що не узгоджується з вимогою заявника заборони відповідачу та/або іншим особам, будь-які дії на реалізацію рішення в частині що стосується з демонтажу дерев`яної конструкції, що розташована на земельній ділянці.

Крім того, станом на момент звернення позивача із заявою про забезпечення позову, строк на самостійний демонтаж ТОВ «Аврокс» дерев`яної конструкції не сплинув і тому твердження позивача про те, що відповідач може вчинити дії щодо демонтажу такої конструкції є нелогічними. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про нагальні наміри чи активні дії Переяславської міської ради, спрямовані на здійснення примусового демонтажу дерев`яної конструкції, або явних спроб здійснення таких дій відповідачем до закінчення строку на самостійний демонтаж, встановлений для позивача.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням доведеності, розумності і співмірності його вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Аврокс» від 25.04.2023 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Аврокс» у задоволенні заяви від 25.04.2023 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін