ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.04.2023м. ДніпроСправа № 38/5005/6636/2012

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Владимиренко І.В. розглянувши матеріали справи

за заявою голови ліквідаційної комісії комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до боржника комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, 49000, м. Дніпро, проспект Воронцова, буд.13,

про визнання банкрутом

Представники:

від боржника ліквідатор Зибін А.О. не з`явився

від Дніпровської міської ради представник Ярличенко І.В. посв. №542 видане 11.01.23р.

від Дніпровської міської ради представник Костюченко О.Т. посв. №476 видане 23.02.21р.

від КП "Дніпроводоканал" ДМР представник Зонов Р.Е. ордер АЕ №1195178 від 17.04.23р.

від Прокуратури Дніпропетровської області прокурор відділу Бурлаченко О.Л. дов. № 15/4-132вн-23 від 14.04.23р.

від АТ "Укртрансгаз" представник Кравченко С.В. дов. №1-3233 від 05.12.22р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 04.04.2023р. заяву Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 16.03.23р. про заміну кредитора Дніпровський міський центр зайнятості, у справі № 38/5005/6636/2012 про визнання банкрутом КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, на правонаступника у справі - Дніпропетровський обласний центр зайнятості (49006, м. Дніпро, вул. Ю. Савченка, буд. 12; фактична адреса: 49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки, буд. 4, ) - задоволено. Проведено процесуальне правонаступництво. Кредитором по справі №34/5005/6636/2012 про банкрутство Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради замість кредитора Дніпровський міський центр зайнятості вважати правонаступника Дніпропетровський обласний центр зайнятості (49006, м. Дніпро, вул. Ю. Савченка, буд. 12; фактична адреса: 49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки, буд. 4, код ЄДРПОУ 03490909). Зобов`язано ліквідатора внести зміни до реєстру вимог кредиторів Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради щодо заміни кредитора Дніпровського міського центру зайнятості на правонаступника Дніпропетровський обласний центр зайнятості (49006, м. Дніпро, вул. Ю. Савченка, буд. 12; фактична адреса: 49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки, буд. 4, код ЄДРПОУ 03490909). Усне клопотання ліквідатора про відкладення розгляду заяви ліквідатора про притягнення Дніпровської міської ради () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн. та клопотання Дніпровської міської ради від 15.03.23р. про застосування строків позовної давності і залишення заяви ліквідатора без розгляду - задоволено. Відкладено судове засідання на 26.04.2023р. о 11:00 год. з розгляду наступних документів: заяви ліквідатора про притягнення Дніпровської міської ради () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн. - клопотання Дніпровської міської ради від 15.03.23р. про застосування строків позовної давності і залишення заяви ліквідатора без розгляду.

25.04.23р. до суду від ліквідатора надійшло заперечення на клопотання Дніпровської міської ради про застосування строків позовної давності і залишення заяви ліквідатора без розгляду. Судом заперечення прийнято до відома.

25.04.23р. до суду від ліквідатора надійшла відповідь на пояснення та додаткові пояснення Дніпровської міської ради на заяву про притягнення Дніпровської міської ради до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне». Судом відзив прийнятий до відома.

В судове засідання 26.04.23р. з`явились представники Дніпровської міської ради, КП "Дніпроводоканал" ДМР, АТ "Укртрансгаз", прокурор відділу Прокуратури Дніпропетровської області, інші представники кредиторів, учасників та ліквідатор в судове засідання не з`явились.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Розглянувши в судовому засіданні 26.04.2023р. заяву ліквідатора від 23.01.2023р. про притягнення Дніпровської міської ради () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн., заслухавши присутніх учасників провадження у справі, господарським судом встановлено наступне.

В обґрунтування заяви про притягнення Дніпровської міської ради до субсидіарної відповідальності ліквідатор зазначив, що 14.08.2012 року господарським судом Дніпропетровської області винесено постанову по справі № 38/5005/6636/2012 про визнання банкрутом комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради () (надалі КЖЕП «Лівобережжя») та введена процедура ліквідації. 14.12.2021 року ліквідатором призначено арбітражного керуючого Зибіна Антона Олександровича.

Ліквідатором було направлено декілька запитів попередньому ліквідатору арбітражному керуючому Левченко В.В.) з вимогою, згідно законодавства, передати всю бухгалтерську та іншу документацію, печатки та штампи, матеріальні та інші цінності банкрута. Проте, документи та печатки були передані лише після винесення господарським судом Дніпропетровської області ухвали про зобов`язання здійснити відповідні дії, а саме 06.06.2022 року печатка та документація була передана ліквідатору, про що складено акти прийому - передачі. При цьому матеріальні цінності ліквідатору не передавались, з посиланням на те, що Левченко В.В. також не зимував ніякі матеріальні цінності від попереднього ліквідатора банкрута.

Одразу після призначення, ліквідатором була розпочата робота щодо аналізу господарської діяльності та фінансового становища боржника, здійснені соди щодо розшуку майна боржника.

В результаті проведеної роботи встановлено наступне: КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 10.10.2000 року. Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 року № 15-КВ затверджено нову редакцію Статуту КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради.

Згідно із пунктом 1.1 Статуту комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради створено на базі і правонаступником Обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя", затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради № 167-12/ХХІІІ від 13.07.2000 року та перереєстрованого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 30.07.2001 року, реєстраційний № 04052436Ю0020353.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Статуту підприємство засновано на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровськ. Власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровськ в особі Дніпропетровської міської ради. Органом управління майном підприємства є комітет комунальної власності міської ради.

Згідно з пунктом 1 наказу комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради № 23-КВ від 26.02.2004 року "Про зміну форми правового режиму майна, закріпленого за житлово-комунальними підприємствами" за КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради закріплено майно на праві господарського відання. Аналогічна норма закріплена уп.3.1 Статуту банкрута.

Під час проведення ліквідаційної процедури, арбітражним керуючим були здійснені заходи щодо пошуку майна банкрута, і в результаті отриманої інформації встановлено відсутність у банкрута будь-яких активів.

На підставі усього вищенаведеного ліквідатором було складено інвентаризаційну шість КЖЕП «Лівобережжя», і встановлено відсутність будь-яких активів у банкрута.

Також судами по даній справі з`ясовано, що судами по даній справі (в тому числі Постановою Вищого Господарського Суду України від 31.05.2017 р.) встановлені факти, які є преюдиціальними, а саме: Рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.12.2009 року № 52/52 (з наступними змінами і доповненнями) вирішено передати з балансу комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств на баланс комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради об`єкти нерухомого майна.

Також, Дніпропетровською міською радою 02.03.2011 року прийнято рішення № 16/9, яким вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради шляхом передачі з їх балансу на баланс Комунального підприємства "Бюро з обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради окремо розташованих нежитлових будівель і призначених для торговельних, побутових та інших потреб промислового характеру. Також, цим рішенням зобов`язано попередніх балансоутримувачів у 4-х місячний строк з дати прийняття цього рішення оформити відповідно до чинного законодавства України передачу нерухомого майна та внести відповідні зміни до бухгалтерського обліку (пункт 3 рішення).

В подальшому рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.06.2011 року № 45/12 вирішено припинити юридичну особу КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради шляхом ліквідації.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2011 року у справі № 15/5005/15549/2011, яке в силу ст. 115 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковим до виконання на всій території країни, зобов`язано КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради передати шляхом підписання ліквідаційною комісією КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради 118 об`єктів нерухомого комунального майна.

Також ліквідатор вважає, що слід звернути увагу на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року у справі № 804/53/15, якою залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року та вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016 року у справі № 201/17998/15-к (провадження № 1-кп/201/62/2016), що набрав законної сили 23.05.2016 року відносно голови ліквідаційної комісії банкрута. Вказаними судами встановлено протиправність дій голови ліквідаційної комісії КЖЕП "Лівобережжя" щодо невиконання обов`язку зняти обтяження та передати майно комунального підприємства на баланс комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, а також умисне невиконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області щодо яких його було зобов`язано передати майно Комунального підприємства на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради.

Також судами по даній справі, в тому числі Вищим Господарським Судом України (постанова від 31.05.2017 року) з`ясовано, що при зверненні до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство голова ліквідаційної комісії боржника посилався на те, що згідно даних балансу станом на 31.05.2012 року загальної вартості активів достатньо для покриття вимог кредиторів, але в процесі проведення ліквідаційних дій основні засоби - житловийфонд на загальну балансову вартість 5 114 182 грн. та об`єкти комунальної інфраструктури на загальну балансову вартість 2 871 142,91 грн. підлягають безоплатній передачі в комунальну власність. Більш того, зазначене знайшло своє відображення у постанові господарського суду Дніпропетровської області про визнання КЖЕП "Лівобережжя" банкрутом від 1.08.2012.

Згідно із статтею 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника визнання його банкрутом» (в редакції, що діла до 19.01.2013 року), за яким відбувалася ліквідаційна процедура, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, здійснює наступні повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута відповідно до законодавства; очолює ліквідаційну комісіюта формує ліквідаційну масу; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діла до 19.01.2013 року), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового жду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в встановленому порядку.

Однак, в порушення вимог вищеназваних норм закону, арбітражний керуючий включив нерухоме майно, зокрема, нежитлові приміщення до складу ліквідаційної маси без достатніх правових підстав.

Ліквідатор вважає, що всі наведені факти є преюдиціальними, так як встановлені рішеннями судів в тому числі Постановою Вищого Господарського Суду України від 31.05.2017р. по даній справі.

На підставі вищенаведеного, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6636/2012, що залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року та Постановою Вищого Господарського Суду України від 31.05.2017 р., було визнано неправомірними дії ліквідатора по включенню майна банкрута до ліквідаційної маси та визнано недійсними всі укладені стосовно цього майна договори купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до :кладу ліквідаційної маси.

Таким чином, робота проведена ліквідатором та рішення судів по даній справі свідчать, що у банкрута відсутні майнові активи для формування ліквідаційної маси, а отже і джерело погашення вимог кредиторів.

У відповідності до абз.1 ч.2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

На дату подання заяви, згідно реєстру вимог кредиторів, розмір кредиторських вимог складає 14 919 248,60грн.

Крім того, частиною 1 статті 619 ЦК України передбачено, що договором законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 215 ГК України, у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

У відповідності до абз.2 ч.2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Ліквідатор також наголосив, що як свідчить аналіз діяльності банкрута та факти, встановлені судами в ході ліквідаційної процедурі, саме навмисні дії Дніпропетровської міської ради призвели до банкрутства КЖЕП «Лівобережжя» та неможливості погашення вимог кредиторів, а саме: згідно п.1.2. Статуту, КЖЕП «Лівобережжя» є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, єдиним засновником КЖЕП Лівобережжя» є Дніпропетровська міська рада. Основним видом діяльності, який воно здійснювало з моменту заснування, є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна. Вказане утверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Також ліквідатор зазначив, що вже при створені КЖЕП «Лівобережжя», Дніпровська міська рада спланувала його як збиткове, і визначив міський бюджет як джерело покриття збитків - саме така норма закріплена у п. 1.7 Статуту банкрута.

Відповідно до статті 211 ГК України, засновники (учасники) суб`єкта підприємництва, власник майна, органи державної влади та органи місцевого (самоврядування, наділені господарською компетенцією, у межах своїх повноважень зобов`язані вживати своєчасних заходів щодо запобігання його банкрутству.

Проте, згідно рішень Дніпропетровської міської ради № 52/52 від 02.12.2009 року та № 16/9 від 02.03.2011 року, майно КЖЕП «Лівобережжя» було передано з його балансу на баланс іншого комунального підприємства, і фактично, діяльність підприємства була припинена.

При цьому, на момент прийняття рішень КЖЕП «Лівобережжя» вже мав лику заборгованість перед кредиторами, тобто міська рада приймаючи рішення про передачу майна на баланс іншого підприємства та позбавляючи його можливості вести будь-яку господарську діяльність усвідомлювала, що залишає кредиторів без можливості погашення їх вимог, тобто фактично довело КЖЕП «Лівобережжя» до стану банкрутства.

У відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури. Отже, головним завданням ліквідаційної процедури закон визначив саме погашення вимог кредиторів.

Одним зі способів погашення вимог кредиторів є вимога до третіх осіб, а відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

При цьому, звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності є складовою принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі (подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 927/1099/13, від 17.06.2020 у справі № 924/669/17, від 23.06.2022 року справі 904/3551/20), а отже ліквідатор вважає, що без розгляду питання про субсидіарну відповідальність осіб винних у доведенні до банкрутства, господарський суд позбавлений можливості з дотриманням принципу повноти дій ліквідатора розглянути його звіт та ліквідаційний баланс.

Ліквідатор також зазначив, що законодавство не пов`язує можливості покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності в порядку частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в діях (бездіяльності) кримінального правопорушення. У цьому випадку особи згідно зі спеціальним приписом Кодексу України з процедур банкрутства притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення. Вказана правова позиція вже є сталою (з урахуванням тотожного регулювання питання субсидіарної відповідальності осадових осіб боржника та його засновників як за статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства, так і статтею 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), що сформульована Верховним Судом, зокрема, у установах від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 у справі № 27/1099/13, від 18.10.2018 у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 у справі № 23/1432/15, від 03.09.2019 у справі № 923/1494/15, від 10.03.2020 у справі № 02/318/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17, від 10.06.2021 у справі № 023/2837/11 та від 02.08.2022 у справі № 908/314/18.

Господарське правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 908/314/18.

Ліквідатор вважає, що дії Дніпропетровської міської ради, а саме прийняття рішення № 52/52 від 02.12.2009 року, та рішення № 16/9 від 02.03.2011 року мають повний склад правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме: об`єктом цього правопорушення є права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у прийнятті суб`єктом відповідальності рішення з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення). Безпосередньо це прийняття Дніпропетровською міською радою рішень, які призвели до відсутності у банкрута майнових активів для ведення господарської діяльності та задоволення вимог кредиторів; суб`єктами субсидіарної відповідальності, що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника. Аналогічну за змістом правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17, від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15, від 01.06.2021 у справі № 904/4855/17, від 10.06.2021 у справі № 5023/2837/11, від 19.08.2021 у справі № 25/62/09, від 15.02.2022 у справі № 927/219/20, від 05.07.2022 у справі № 916/1272/18.

Також ліквідатор стверджує, що суб`єкт даного правопорушення - Дніпровська міська рада - є єдиним засновником банкрута, та відповідно до закону за своїм юридичним статусом та відповідно до установчих документів мала право безпосередньо давати обов`язкові для виконання банкрутом вказівки, приймати рішення, видавати впорядження чи накази, а суб`єктивною стороною даного правопорушення є безперечно умисел, так як час прийняття рішення банкрут вже мав величезні суми заборгованості, і виведенняактивів беззаперечно вказує на ухилення від погашення боржником заборгованості.

А тому, ліквідатор просить суд притягти Дніпровську міську раду () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн.

Присутній в судовому засіданні представник АТ "Укртрансгаз" підтримав подану ліквідатором заяву та просив її задовольнити.

Присутні в судовому засіданні представник Дніпровської міської ради заперечували проти задоволення заяви ліквідатора, в обґрунтування заперечень представник Дніпровської міської ради зазначив наступне, що у своїй заяві ліквідатор посилається на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2011 справа № 15/5005/15549/2011 як на один із доказів вини Дніпровської міської ради.

Однак представник Дніпровської міської ради зауважив, що у вищезазначеному рішенні судом зокрема встановлено: «Згідно зі своїм статутом КЖЕП «Лівобережжя» є комунальним підприємством, заснованим на базі комунального майна територіальної громади міста, яке закріплено за ним на праві господарського відання, і за використання якого Підприємство є підконтрольним власнику в особі Дніпропетровської міської ради. Рішенням Дніпропетровської міської ради №45/12 від 15.06.2011р. вирішено ліквідувати КЖЕП «Лівобережжя» як юридичну особу. Згідно з розпорядженням міського голови №769-р від 12.10.2011р. призначено склад ліквідаційною комісії, до якої відповідно до ст.ст. 110, 111 Цивільного кодексу України, ст.ст. 59, 60 Господарського кодексу України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про господарські товариства» перейшли повноваження з управління підприємством. Головою ліквідаційної комісії є Пересунько Богдан Богданович, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. З пояснень сторін встановлено та матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зазначених рішень Дніпропетровської міської ради всупереч їх законним вимогам та підконтрольності дій КЖЕП «Лівобережжя» безпосередньо Дніпропетровській міській раді. Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкті їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. За ч. 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Виходячи з приписів Конституції України (ст.ст.140-143), норм Господарського (ст.ст. 23, 78) та Цивільного (ст.ст. 316, 317, 319, 321, 327, 328, 329) кодексів України територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради як власник комунального майна, що перебуває на балансі КЖЕП «Лівобережжя», має право володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися таким майном на свій розсуд і в своїх інтересах. З огляду на вищевикладене та приписи рішення Дніпропетровської міської ради №52/52 від 02.12.2009р. (із змінами та доповненнями згідно з рішеннями міської ради від 27.08.2010р. №38/60, від 06.10.2010р. за №42/61, від 22.10.2010р. №12/62, від 02.02.2011р. №21/8, від 06.04.2011р. №17/10, від 18.05.2011р. №34/11, від 15.06.2011р. №20/12 та від 29.07.11 №47/14) та рішення Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011р. Відповідач зобов`язаний передати на баланс третій особі об`єкти комунальної нерухомості згідно з переліком у таких рішеннях. Посилання відповідача на необхідність використання спірного комунального майна для задоволення вимог кредиторів відхиляються судом з огляду на положення ч. 1 ст. 176 Цивільного кодексу України, згідно з якою держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. За вимогами ч.9 ст.78 Господарського кодексу України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а сьомою частиною ст.77 Господарського кодексу України передбачено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. Відтак, нормами законодавства з урахуванням положень статуту КЖЕП «Лівобережжя» встановлено відсутність субсидіарної відповідальності територіальної громади міста Дніпропетровська за боргами (зобов`язаннями) створеного нею в особі Дніпропетровської міської ради комунального підприємства, що свідчить про безпідставність заперечень відповідача. З вищенаведеного вбачається, що на теперішній час відповідачем умисно не виконуються рішення Дніпропетровської міської ради щодо передачі зі свого балансу на баланс третій особі об`єктів комунальної нерухомості, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити такі дії.». Зазначене рішення суду не оскаржувалось, а отже набрало законної сили.

Крім того ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6636/2012 яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2017 встановлено: « 26.02.04 р. Дніпропетровською міською радою було винесено наказ № 23-кв у відповідності до якого було змінено форму правового режиму комунального нерухомого майна, закріпленого за КЖЕП "Лівобережжя", закріпивши його за підприємством на праві господарського відання.

Нормами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

02.03.11р. Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення №16/9, у пункті 1 якого зазначено: "Провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу на баланс Комунальному підприємству "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.".

Попереднім балансоутримувачам у 4-місячний термін з дати прийняття цього рішення оформити відповідно до чинного законодавства України передачу об`єктів нерухомого майна та внести відповідні зміни до бухгалтерського обліку (п. 3 рішення № 16/9 від 02.03.11 р.).

Рішенням Дніпропетровської міської ради №45/12 від 15.06.2011р. вирішено ліквідувати КЖЕП "Лівобережжя" як юридичну особу.

Крім того, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.11 р. по справі №15/5005/15549/2011 було зобов`язано КЖЕП "Лівобережжя" ДМР передати шляхом підписання ліквідаційною комісією КЖЕП "Лівобережжя" в особі голови ліквідаційної комісії Пересунька Богдана Богдановича авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР об`єкти нерухомого майна.

У даному рішенні також встановлено наступне: "з огляду на вищевикладене та приписи рішення Дніпропетровської міської ради №52/52 від 02.12.2009р. (із змінами та доповненнями згідно з рішеннями міської ради від 27.08.2010р. №38/60, від 06.10.2010р. за №42/61, від 22.10.2010р. №12/62, від 02.02.2011р. №21/8, від 06.04.2011р. №17/10, від 18.05.2011р. №34/11, від 15.06.2011р. №20/12 та від 29.07.11 №47/14) та рішення Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011р. Відповідач зобов`язаний передати на баланс третій особі об`єкти комунальної нерухомості згідно з переліком у таких рішеннях. Посилання відповідача на необхідність використання спірного комунального майна для задоволення вимог кредиторів відхиляються судом з огляду на положення ч. 1 ст. 176 Цивільного кодексу України, згідно з якою держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. З вищенаведеного вбачається, що на теперішній час відповідачем умисно не виконуються рішення Дніпропетровської міської ради щодо передачі зі свого балансу на баланс третій особі об`єктів комунальної нерухомості, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити такі дії.".

27.04.15 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено постанову по справі №804/53/15, в якій зазначається наступне.

У ході досудового розслідування встановлено, що службові особи Дніпропетровської міської ради, КЖЕП «Лівобережжя», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди у період 2012-2013 років всупереч інтересам територіальної громади міста Дніпропетровська допустили відчуження за заниженою вартістю об`єкти комунального майна територіальної громади міста Дніпропетровська, що розташовані у місті, які знаходилося на балансі вказаних підприємств Дніпропетровської міської ради, на користь суб`єктів господарювання приватного права, чим спричинили настання тяжких наслідків. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області винесено вимогу №04-08-02-13/11950 від 05.12.2014р. про усунення виявлених ревізією порушень. З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення у подальшому, керуючись п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» в редакції від 16.10.2012 №5463-VI, п.46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, вимагаю: 1. Опрацювати матеріали ревізії, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, якими вчиненні порушення. 2. У ході ревізії законності відчуження комунального майна територіальної громади міста Дніпропетровська, яке знаходилося на балансі комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя», комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська та комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м.Дніпропетровська встановлено, що внаслідок невиконання рішень міської ради від 02.12.2009 №52/52 та від 02.03.2011 №16/9, рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 у справі №15/5005/15549/2011, від 23.11.2011 у справі №9/5005/14871/2011, від 06.12.2011 у справі №16/5005/15106/2011, від 24.11.2011 у справі №7/5005/15290/2011, в частині прийому-передачі об`єктів нерухомого комунального майна, яке в подальшому було відчужено у ході здійснення процедури банкрутства, Дніпропетровською міською радою втрачено активів (об`єкти нерухомого комунального майна) у кількості 29 одиниць загальною площею 2295,2 кв.м., чим завдано збитки територіальній громаді міста Дніпропетровська у загальній сумі 1694369,00грн. Вищезазначене є порушенням ст.124, ст.144 Конституції України, п.1 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України, в частині виконання рішення суду та п.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в частині обов`язкового виконання рішення органу місцевого самоврядування.

Також у вироку Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.16 р. по справі №201/17998/15-к зазначено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 124 Конституції України, ст. 73 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" умисно не виконуючи рішення господарського суду, передачу частини майна не здійснив та звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення справ про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" 26.07.2012 р.

В результаті злочинних дій щодо умисного невиконання ОСОБА_1 рішень суду, нерухоме майно, що є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська перейшло у власність третіх осіб, а грошові кошти, що надійшли від його продажу були спрямовані на погашення кредиторської заборгованості ліквідованих комунальних підприємств.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті обставин.

Нормами ч. 2 ст. 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З висновків суддів, викладених у вищеприведених судових рішеннях, вбачається, що дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси, а згодом реалізації нерухомого майна КЖЕП "Лівобережжя", є незаконним, оскільки вказане майно повинно бути передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР.

Відповідно до положень ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 23 Господарського кодексу України, рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території.

В порушення зазначеного, ліквідатор включив до ліквідаційної маси, а згодом реалізував на відкритих біржових торгах нерухоме майно банкрута.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як визначено ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент проведення спірних торгів), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний, зокрема, при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Враховуючи той факт, що ліквідатор не виконав ані рішення Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.11 р., ані рішення господарського суду від 23.11.11 р. по справі №9/5005/14871/2011, а саме включив до ліквідаційної маси та реалізував нерухоме майно боржника, господарський суд вважає за необхідне задовольнити скаргу Прокуратури Дніпропетровської області № 05/2-2872вих.15 від 31.08.15 р. з урахуванням доповнень №05/2-304вих-16 від 29.02.16 р.».

Представник Дніпровської міської ради наголосив, що питання притягнення до субсидіарної відповідальності Дніпровської міської ради вже порушувалося під час судового розгляду як справи про банкрутство, так і розгляді інших судових справ між Дніпровською міською радою і КЖЕП «Лівобережжя» ДМР та судами надано оцінку діям голови ліквідаційної комісії, який намагався реалізувати комунальне майна та за рахунок цього погасити заборгованість перед кредиторами, також судами вже надано оцінку фактам та зазначено про відсутність підстав для притягнення Дніпровської міської ради до субсидіарної відповідальності.

Приписами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР), визначено, що: право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування; представницький орган місцевого самоврядування виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно зі статтею 16 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Отже, Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування () та відповідно до статей 1, 5, 16, 26 цього Закону відповідні ради здійснюють від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності.

Відповідно до частини 7 статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Отже, відповідно до норм статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства майно не могло бути включено до ліквідаційної маси.

Враховуючи вищезазначене представник Дніпровської міської ради зазначив, що Дніпровською міською радою вчинялися дії виключно задля недопущення безпідставного вибуття нерухомого майна з комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, а не як задля банкрутства КЖЕП «Лівобережжя», а тому представник Дніпровської міської ради вважає, що доводи ліквідатора є безпідставними та такими що не ґрунтуються на доказах.

Стосовно вказаного ліквідатором складу та ознак правопорушення представник Дніпровської міської ради зазначив, що склад правопорушення це сукупність названих у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням. Такі ознаки мають об`єктивний і суб`єктивний характер.

Склад правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єкт правопорушення це ті суспільні відносини, які охороняються нормами права і на які посягає правопорушення. В юридичній літературі розглядають загальний, родовий, видовий і безпосередній об`єкт.

Об`єктивна сторона правопорушення це зовнішній акт суспільно небезпечного діяння, яке посягає на об`єкт, що охороняється нормами права, завдає йому шкоди чи створює загрозу заподіяння шкоди. Вона містить: дію чи бездіяльність, суспільно небезпечні та шкідливі наслідки, причинний зв`язок між ними, місце, час, способи, засоби, обставини та ситуацію скоєння правопорушення.

Суб`єкт правопорушення це індивід чи колектив людей. Індивідуальний суб`єкт - фізична особа, яка є осудною і досягла певного віку. Фізичних осіб поділяють на громадян, осіб без громадянства та іноземних громадян. Існують також поняття "приватна особа", "посадова особа", "службова особа" тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня психічна діяльність особи, пов`язана зі скоєнням правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони є провина, мотив і мета правопорушника.

Не може бути неповного складу правопорушення. Неповність чи відсутність хоча б однієї із ознак, встановлених чи передбачених законом для певного правопорушення, стверджує відсутність цього правопорушення, тобто такого правопорушення немає, не існує.

Ліквідатор посилається у своїй заяві на безліч судових рішень за участю Дніпровської міської ради та боржника, в яких нібито встановлена протиправна діяльність Дніпровської міської ради, але детальний аналіз всіх рішень спростовує доводи ліквідатора щодо вчинення Дніпровською міською радою хоч якихось дій спрямованих на доведення боржника до банкрутства.

Представник Дніпровської міської наголосив зазначив, що всі дії міської ради були спрямовані на збереження комунального майна у власності територіальної громади міста Дніпра, та перешкоджали безпідставному відчуженню комунального майна на користь третіх осіб, а тому відсутні суб`єктивна сторона та об`єктивна сторона правопорушення, отже склад правопорушення не утворюється.

У своїй заяві ліквідатор посилається на наявність вини Дніпровської міської ради у доведенні до банкрутства КЖЕП «Лівобережжя» шляхом передачі об`єктів нерухомого майна на баланс іншого комунального підприємства на підставі рішень Дніпровської міської ради від 02.02.2009 № 52/52 та від 02.03.2011 № 16/9, однак представник Дніпровської міської ради зауважив, що законність передачі неодноразово досліджувалась судами під час розгляду цієї справи та інших справ, зокрема: Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/3309/19, було встановлено наступні обставини: Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016, від 03.10.2016, від 31.01.2018 у справі № 38/5005/6637/2012, від 29.08.2016, від 18.09.2017 у справі №38/5005/5752/2012, від 29.08.2016, від 10.10.2017 у справі №38/5005/6636/2012, від 28.07.2016, 10.10.2017 у справі № 34/5005/4591/2012 (набрали законної сили за результатами апеляційного, касаційного оскарження) задоволено скарги прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора, визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна та щодо його продажу з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів з продажу нерухомого майна та договори купівлі-продажу з відчуження цього нерухомого майна, укладені між ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" (продавцями) та юридичними особами - переможцями торгів (покупцями). За висновками судів у вказаних вище справах включення нерухомого майна до ліквідаційної маси підприємств-банкрутів та його продаж було здійснено арбітражним керуючим всупереч Рішенням № 52/52 та № 16/9 (із змінами та доповненнями), якими до визнання підприємств банкрутами було вирішено передати спірне нерухоме майно з балансів ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю"…Суди у справах про витребування майна, посилаючись на ухвали господарського суду у справах про банкрутство, якими первинні договори купівлі-продажу визнані недійсними, та на те, що встановлені господарським судом у справах про банкрутство обставини не підлягають доказуванню і свідчать про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням чинного законодавства та поза його волею, задовольнили позовні вимоги про витребування нерухомого майна, заявлені до ТОВ "Сервіс СП", ТОВ Центр "ДАОР", ТОВ "Будінвест-Дніпро", ТОВ "Тулс", ТОВ "Ренессанс-клуб" як добросовісних набувачів, які не є сторонами визнаних недійсними договорів купівлі-продажу, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

На підставі рішень судів у вказаних справах про витребування майна, проведено відповідну державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за територіально громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Дніпровською міською радою прийнято рішення від 21.02.2018 № 32/30 "Про передачу з балансу на баланс об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста" (Рішення № 32/30) та рішення від 23.01.2019 №30/40 "Про визначення балансоутримувача об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста" (надалі - Рішення № 30/40).

Відповідно до п. 1 Рішення № 30/40 вирішено визначити балансоутримувачем об`єктів нерухомого майна згідно з додатком КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради.

Додаток до Рішення № 30/40 містить Перелік об`єктів нерухомого майна, які передаються на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради; із зазначенням назви об`єктів, адреси об`єктів (найменування вулиці/проспекту/шосе/провулку та номеру будинку), площі об`єктів (кв.м)…

…Так, обґрунтовуючи позовні вимоги до Дніпровської міської ради, позивачі стверджували, що втрата ними майна була зумовлена саме прийняттям Дніпровською міською радою низки суперечливих рішень щодо спірного майна та бездіяльністю міської ради, які створили можливість комунальним підприємствам реалізувати таке майно, а згодом Дніпровській міській раді витребувати спірні об`єкти майна у добросовісних набувачів. При цьому протиправну бездіяльність, як вважають позивачі, допустили і виконавчі органи міської ради, яких позивачі теж визначили як відповідачів у справі…

…Судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані рішення органу місцевого самоврядування комунальними житлового-експлуатаційними підприємствами виконані не були, у зв`язку з чим Дніпропетровська міська рада змушена була захищати свої майнові права в судовому порядку. За результатами розгляду відповідних спорів рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від у справах №16/5005/15106/2011, № 7/5005/15290/2011, №15/5005/15549/2011, №9/5005/14871/2011 було зобов`язано ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" передати шляхом підписання ліквідаційною комісією в особі голови ліквідаційної комісії Пересунька Богдана Богдановича авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" спірніоб`єкти нерухомого майна.

Крім того, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019 у справі №904/3368/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.09.2020 відмовлено у задоволенні позовів ТОВ "Сервіс СП", ПП "Цесія", ТОВ "Центр "ДАОР", ТОВ "Будінвест-Дніпро", ТОВ "Регіонінвестгрупп", ТОВ "Тулс", ТОВ "Ренессанс-Клуб" до Дніпровської міської ради про визнання незаконними дій та бездіяльності Дніпровської міської ради та відшкодування майнової шкоди.

Суди попередніх інстанцій врахували, що у справі №904/3368/18 суди встановили відсутність неправомірних дій Дніпровської міської ради щодо одночасного прийняття рішень № 41/22, № 29/37 та № 52/52, № 16/9.

Таким чином, Дніпропетровська міська рада, як орган, уповноважений діяти від імені та в інтересах територіальної громади, відповідно до ст. 19 Конституції України, в межах повноважень та у спосіб встановлений ст. ст. 10, 16, 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст. 327 ЦК України, виконуючи функції власника прийняв рішення щодо розпорядження належним йому нерухомим майном…

…Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 , який був в силу покладних на нього обов`язків службовою особою - головою ліквідаційної комісії КЖЕП "Південне", КВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВРЖЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", на якого було покладено обов`язок щодо зняття обтяжень та передачі вказаного майна на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР, достовірно знаючи про рішення господарського суду, щодо яких його зобов`язано передати майно комунальних підприємств на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР, умисно не виконуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 у справі №15/5005/15549/2011, від 23.11.2011 у справі №9/5005/14871/2011, від 24.11.2011 у справі №7/5005/15290/2011, від 06.12.2011 у справі №16/5005/15106/2011, що набрали законної сили, не передав з балансу КЖЕП "Південне", ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВРЖЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя" на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" ДМР визначені об`єкти нерухомого майна та допустив їх відчуження на користь третіх осіб.

Крім того, судовими рішеннями у справах про банкрутство комунальних підприємств визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" щодо включення до ліквідаційних мас підприємств-банкрутів нерухомого майна та щодо його продажу, визнано недійсними результати біржових торгів з продажу нерухомого майна та договори купівлі-продажу з відчуження цього нерухомого майна, укладені між ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" (продавцями) та юридичними особами-переможцями торгів (покупцями).

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків, що саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 - голови ліквідаційної комісії КЖЕП "Південне", КВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВРЖЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", а згодом ліквідатора у справах про банкрутство цих комунальних підприємств належне територіальній громаді нерухоме майно було незаконно відчужено.

Наведеним спростовуються доводи заявників касаційної скарги про те, що судом першої та апеляційної інстанцій безпідставно не були застосовані норми ч. 1 ст. 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Разом з тим, прийняття судових рішень у справах про зобов`язання ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" передати зі свого балансу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" спірні об`єкти нерухомого майна (2011 рік) передувало діям ліквідатора з включення спірного майна до ліквідаційної маси та продажу його у справах про банкрутство (2012 - 2013 роки).

Відтак на час включення майна до ліквідаційної маси банкрутів та його продажу з торгів, комунальні підприємства - ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" не мали правових підстав для володіння та розпорядження цим майном…

…Необґрунтованими також є посилання заявників касаційної скарги на не застосування апеляційним судом до спірних правовідносин ч. 1 ст. 74 ГК України з огляду на те, вказана норма ГК України визначає правовий статус державного комерційного підприємства....

Верховний Суд у постанові від15.02.2022 у справі № 910/4788/20 встановив наступні обставини: Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загально прийняте розуміння "протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень" визначається як зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.. Отже, для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною не можна обмежитися лише одним фактом неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а й необхідно з`ясувати і перевірити наявність або відсутність конкретних причин, умов та обставин, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. При цьому, важливе значення мають: юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Аналогічне визначення розуміння "протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень" міститься у постанові Верховного Суду України від 13.06.2017 у справі №21-1393а17 та постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №804/176/18 та від 06.08.2019 у справі №9901/814/18. Суди встановили, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016 у справі №201/17998/15-к, що набрав законної сили 23.05.2016, голову ліквідаційних комісій комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Пересунька Б.Б. за невиконання судових рішень всупереч інтересам територіальної громади м. Дніпропетровська, як власника спірного нерухомого майна визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Зокрема, вказаним вироком у кримінальному провадженні встановлено факт протиправного невиконання вимог рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2011 у справі № 9/5005/14871/2011, від 24.11.2011 у справі №7/5005/15290/2011, від 17.11.2011 у справі №15/5005/15549/2011, від 06.12.2011 у справі №16/5005/15106/2011, вчиненого головою ліквідаційної комісії комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Пересунько Б.Б. всупереч інтересам територіальної громади м. Дніпропетровська, як власника спірного нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України..

У постанові від 10.09.2020 у справі № 904/3368/18 Верховний Суд встановив: власником об`єктів нерухомого майна, що перебували на балансі комунальних підприємств, є Дніпровська міська рада, яка в межах своїх повноважень приймаючи рішення №52/52 та №16/9, передала нерухоме майно на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпровської міської ради. Передача комунального майна на баланс комунального підприємства не є відчуженням та не припиняє право власності міської ради на нього. До складу ліквідаційної маси ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП Лівобережжя, КЖЕП Південне у ході ліквідаційної процедури були включені і в подальшому реалізовані на відкритих біржових торгах, з укладенням між комунальними підприємствами-банкрутами та юридичними особами - переможцями торгів договорів купівлі-продажу з відчуження об`єктів (за переліком наведеним у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 та постанові Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019: ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району - 77 об`єктів нерухомості; КВЖРЕП Ленінського району - 58 об`єктів нерухомості; КЖЕП Лівобережжя - 72 об`єкта нерухомості; КЖЕП Південне - 17 об`єктів нерухомості). Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016, від 03.10.2016, від 31.01.2018 у справі № 38/5005/6637/2012, від 29.08.2016, від 18.09.2017 у справі № 38/5005/5752/2012, від 29.08.2016, від 10.10.2017 у справі № 38/5005/6636/2012, від 28.07.2016, 10.10.2017 у справі № 34/5005/4591/2012 (набрали законної сили за результатами апеляційного, касаційного оскарження) задоволено скарги прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора, визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП Лівобережжя, КЖЕП Південне щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна та щодо його продажу з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів з продажу нерухомого майна та договори купівлі-продажу з відчуження цього нерухомого майна, укладені між ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП Лівобережжя, КЖЕП Південне (продавцями) та юридичними особами - переможцями торгів (покупцями). За висновками суду включення нерухомого майна до ліквідаційної маси підприємств-банкрутів та його продаж було здійснено арбітражним керуючим всупереч Рішенням № 52/52 та № 16/9 (із змінами та доповненнями), якими до визнання підприємств банкрутами було вирішено передати спірне нерухоме майно з балансів ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", КЖЕП "Південне" на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю". Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, на підставі ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016, 31.01.2018 у справі № 38/5005/6637/2012, від 29.08.2016, 18.09.2017 у справі № 38/5005/5752/2012, від 29.08.2016, від 10.10.2017 у справі № 38/5005/6636/2012, від 28.07.2016 у справі № 34/5005/4591/2012, скасовано відповідну державну реєстрацію прав власності за ПП Цесія, ТОВ Тулс, ТОВ Ренессанс-клуб, ТОВ Регіонінвестгрупп. Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 у справі № 904/6348/17, від 27.06.2017 у справі № 904/11074/16, які набрали законної сили, задоволено позови прокурора в інтересах держави в особі Відповідача про витребування майна; витребувано у ТОВ Сервіс СП на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення № 12, розташоване на просп. Слобожанський (колишня назва - просп. Газети Правда), буд. 42 у м. Дніпро, нежитлове приміщення № 11, розташоване на просп. Слобожанський (колишня назва - просп. Газети Правда), буд. 42 у м. Дніпро, які були відчужені з комунальної власності внаслідок включення до ліквідаційної маси КЖЕП Лівобережжя. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2017 у справі № 904/5050/17, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Відповідача про витребування майна; витребувано у ТОВ Центр ДАОР та ТОВ Будінвест-Дніпро на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення № 67, розташоване на вул. Робоча, буд. 99 у м. Дніпро, яке було відчужено з комунальної власності внаслідок включення до ліквідаційної маси КЖЕП Південне. Суд у справах про витребування майна, посилаючись на ухвали господарського суду у справах про банкрутство, якими первинні договори купівлі-продажу визнані недійсними, та на те, що встановлені господарським судом у справах про банкрутство обставини не підлягають доказуванню і свідчать про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням чинного законодавства та поза його волею, задовольнив позовні вимоги про витребування нерухомого майна, заявлені до ТОВ Сервіс СП, ТОВ Центр ДАОР, ТОВ Будінвест-Дніпро, ТОВ Тулс, ТОВ Ренессанс-клуб як добросовісних набувачів, які не є сторонами визнаних недійсними договорів купівлі-продажу, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. На підставі рішень судів у вказаних справах про витребування майна, проведено відповідну державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за територіально громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Конституцією України надано право територіальним громадам села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності, а також утворювати, реорганізовувати та ліквідовують комунальні підприємства, організації й установи, здійснювати контроль за їх діяльністю (частина 1 статті 143 Конституції України). Такі права реалізовуються органами місцевого самоврядування із застосуванням положень статей 16, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, відповідно до яких від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради; територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно визначене відповідно до закону, як об`єкти комунальної власності; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Зазначені повноваження надають право органам місцевого самоврядування передавати комунальне майно на праві повного господарського відання до створених ними комунальних підприємств.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі № 923/220/19.

Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 у справі № 16/5005/15106/2011, від 24.11.2011 у справі № 7/5005/15290/2011, від 17.11.2011 у справі № 15/5005/15549/2011, від 23.11.2011 у справі № 9/5005/14871/2011 було задоволено позови Дніпропетровської міської ради, зобов`язано ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП Лівобережжя, КЖЕП Південне передати шляхом підписання ліквідаційною комісією в особі голови ліквідаційної комісії Пересунька Богдана Богдановича авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю об`єкти нерухомого майна (із відповідною технічною та іншою документацією), розташовані у м. Дніпропетровську, перелік яких визначений Рішеннями 52/52 та 16/9 (із змінами та доповненнями) та наведений в резолютивній частині рішень суду (рішення міськради та судові рішення не були виконані в повному обсязі).

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В силу приписів статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів вважає необхідним вказати на те, що оскаржені рішення Міськради №52/52 та №16/9 мають бути обов`язково виконані за рішеннями суду у встановленому законодавством порядку.

При цьому, cуд враховує, що прийняття рішень у справах №16/5005/15106/2011, №7/5005/15290/2011, №15/5005/15549/2011, № 9/5005/14871/2011 щодо виконання рішень Міськради № 52/52 та № 16/9 (2011) передувало діям ліквідатора з включення спірного майна до ліквідаційної маси та продажу з аукціону у справах про банкрутство № 38/5005/6637/2012, № 38/5005/5752/2012, № 38/5005/6636/2012, № 34/5005/4591/2012.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржників про порушення апеляційним господарським судом статей 6, 13 Конвенції (право на справедливий суд, право на ефективний засіб юридичного захисту).

Також, враховуючи наведене вище та встановлені судами попередніх інстанцій обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивачів про те, що у період дії рішень №52/52 та №16/9 вони були учасниками правовідносин щодо об`єктів нерухомого майна, які регулювалися спірними індивідуальними актами. При цьому, скаржники у касаційній скарзі підтвердили, що оскаржені рішення Міськради є індивідуальними актами.

Стосовно доводів скаржників про те, що у спірних правовідносинах передача таких матеріальних активів (об`єктів, закріплених на праві господарського віддання) є відчуженням, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що передача комунального майна у виконання повноважень Міськради на баланс новоствореної нею юридичної особи не змінює форми власності об`єктів такого майна..

У постанові від 14.12.2021 у справі № 910/3651/20 Верховний Суд встановив: У постанові Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019 у справі № 904/3368/18, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 10.09.2020, встановлено, що рішення №52/52 від 02.12.2009 та №16/9 від 02.03.2011 - є рішенням власника щодо визначення особи, на баланс якої необхідно передати належне йому майно. Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2011 у справі № 9/5005/14871/2011, від 24.11.2011 у справі № 7/5005/15290/2011, від 17.11.2011 у справі № 15/5005/15549/2011 та від у справі № 16/5005/15106/2011 були задоволені позови Дніпропетровської міської ради до КЖЕП "Південне", КВЖРЕП Ленінського району, КЖЕП "Лівобережжя", ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська та зобов`язано вказані комунальні підприємства передати шляхом підписання ліквідаційною комісією в особі голови ліквідаційної комісії Пересунька Б.Б. авізо та актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради об`єкти нерухомого майна, визначені рішеннями сесії Дніпропетровської міської ради №52/52 від 02.12.2009 та №16/9 від 02.03.2011. Таким чином, відповідно до приписів рішень Дніпропетровської міської ради №52/52 від 02.12.2009 та №16/9 від 02.03.2011 виникли правовідносини, пов`язані з передачею об`єктів нерухомого майна на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, і суб`єкти цих правовідносин, а саме, - Бюро обліку майнових прав та Дніпровська міська рада, заперечували проти їх зміни чи припинення, що підтверджується зазначеними судовими рішеннями та, відповідно, виключало можливість Дніпровської міської ради скасовувати свої попередні рішення або внести до них зміни. Всупереч статей 124, 129, 140-143 Конституції України, статей 16, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, статей 23, 78, 136 Господарського кодексу України, статей 316, 317, 319, 321, 327, 328, 329 Цивільного кодексу України, рішенню Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 та від 23.11.2011 у справі №9/5005/14871/2011, від 24.11.2011 у справі №7/5005/15290/2011, від 17.11.2011 у справі №15/5005/15549/2011, від 06.12.2011 у справі №16/5005/15106/2011 арбітражним керуючим Барановським О.М. включено до ліквідаційної маси банкрутів комунальних житлово-експлуатаційних підприємств з подальшим продажем на відкритих біржових торгах спірне нерухоме майно..

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судами встановлено, що Дніпровська міська рада є власником нерухомого майна переданого з балансу КЖЕП «Лівобережжя» на підставі рішень Дніпровської міської ради від 02.02.2009 № 52/52 та від 02.03.2011 № 16/9. Також судами встановлено, що Дніпровська міська рада мала право на передачу нерухомого майна на баланс іншого підприємства, а тому посилання ліквідатора на зазначені рішення як на докази вини Дніпровської міської ради є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

А тому, представник Дніпровської міської ради просить суд відмовити у задоволенні заяви ліквідатору Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Лівобережжя Дніпропетровської міської ради про притягнення до субсидіарної відповідальності.

Присутні в судовому засіданні представник КП "Дніпроводоканал" ДМР та прокурор відділу Прокуратура Дніпропетровської області підтримали заперечення представника Дніпровської міської ради та просили суд відмовити у задоволенні заяви ліквідатору Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Південне Дніпропетровської міської ради про притягнення до субсидіарної відповідальності.

Господарський суд дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення, заперечення та обґрунтування поданих документів, встановив наступне.

Відповідно до частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Ураховуючи норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), частиною першою статті 619 якого визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Норми Цивільного кодексу України передбачають випадки субсидіарної відповідальності, тобто ті випадки коли такий вид відповідальності встановлений законом.

Зокрема законодавчі приписи щодо випадків покладення субсидіарної відповідальності встановлені наступними статтями Цивільного кодексу України щодо: повного товариства, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов`язаннями усім майном, що їм належить (стаття 119 ЦК України); командитного товариства в якому разом з учасниками, які здійснюють від імені товариства підприємницьку діяльність і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов`язаннями товариства усім своїм майном (повними учасниками), є один чи кілька учасників (вкладників), які несуть ризик збитків, пов`язаних із діяльністю товариства, у межах сум зроблених ними вкладів та не беруть участі в діяльності товариства (стаття 133 ЦК України); товариством з додатковою відповідальністю яке засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки, учасники якого солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов`язаннями товариства своїм майном пропорційно до вартості внесеного вкладу (стаття 141 ЦК України); членів виробничого кооперативу, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями кооперативу (стаття 163 ЦК України), у випадках передбачених статтями 107, 109 ЦК України; у випадку порушення зобов`язання, забезпеченого порукою (стаття 554 ЦК України), що не є предметом подібним цій справі.

Необхідно звернути увагу, що стаття 176 Цивільного кодексу України визначає розмежування відповідальності за зобов`язаннями держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад та створених ними юридичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.

Відповідно до статті 8 Господарського кодексу України (далі ГК України) держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 24 ГК України управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Згідно з частиною третьою статті 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Господарський суд також звертає увагу, що статтею 219 ГК України визначено межі господарсько-правової відповідальності. Зменшення розміру та звільнення від відповідальності. Згідно з частинами першою та другою статті 219 ГК України за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Засновники суб`єкта господарювання не відповідають за зобов`язаннями цього суб`єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб`єкта (ч. 2 ст. 219 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до положень статті 73 та частини першої статті 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), обставини існування елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення мають бути доведені у встановленому законом порядку. Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Стосовно судової практики на яку ліквідатор посилається у обґрунтування заяви, необхідно звернути увагу, що зазначені судові рішення у справах стосуються не подібних правовідносин та не є релевантними для цієї справи.

Постанови Верховного Суду у справах № 923/862/15, 923/1494/15, 923/719/17 стосуються правовідносин реалізації права власника приватного підприємства, у справах № 927/1099/13, 923/1432/15, 922/1067/17, 5023/2837/11, 908/314/18 стосуються правовідносин реалізації права власника товариства з обмеженою відповідальністю.

Разом з цим, у постановах Верховного Суду у справах 923/1297/14, 902/318/16, 923/719/17 де, учасником справи хоч і є комунальне підприємство, фактичні обставини справи не є подібними зі справою № 38/5005/6636/2012.

Необхідно звернути увагу, що Верховний Суд у справі № 927/219/20 виклав правову позицію у постанові від 15.02.2022, в якій визначено, що: Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого ч. 2 ст. 61 КУзПБ, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Водночас при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення ч. ч. 1 і 3 ст. 4 КУзПБ.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство слід зазначити, що хоча приписи ч. 2 ст. 61 КУзПБ і містять диспозицію (зміст) правопорушення - «доведення до банкрутства», за яке передбачена «санкція» у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

Оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (ст. 42 ГК України).

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності, окрім вини, є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

При цьому, виходячи з положень ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), суд наголошує, що обставини існування або відсутності будь-якого із елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно не надає можливості визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на таких суб`єктів (зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові №910/21323/16 від 16.06.2020).

У пунктах 52, 53 постанови Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 908/314/18, Верховний Суд з посиланням на правову позицію викладену у постановах від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19, від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17 зазначив, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Отже, для задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності необхідним є встановлення у діях засновника складу цивільного правопорушення та наявності саме протиправної поведінки і причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданням шкоди.

Верховним Судом зроблено висновки про застосування норм права викладені у постанові 16 червня 2020 року № 910/21232/16, які аналогічні висновкам у постанові від 10 червня 2021 у справі № 5023/2837/11, від 02.08.2022 у справі № 908/314/18, щодо наступного.

У спорах про покладення субсидіарної відповідальності виникає/існує проблема у доведенні суб`єктом звернення (ліквідатором) та в об`єктивному встановленні (судом) обставин існування цього правопорушення.

А тому, для вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, суд, виходячи з диспозиції частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство, та з урахуванням підстав для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), дійшов висновку про необхідність конкретизації об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, за які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо Боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів: 1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення/вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення); 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

У цих висновках Суд звертається, у тому числі до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16.

Окремо слід відзначити, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (стаття 42 Господарського кодексу України).

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини (пункт 10.5) є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Отже, розгляд питання щодо субсидіарної відповідальності засновника можливий лише після недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд зазначає, що відсутня пряма норма закону щодо покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за борги Комунального підприємства, статут КЖЕП «Лівобережжя» ДМР не передбачає покладення субсидіарної відповідальності.

Господарським судом встановлено, до заяви ліквідатора не надано жодного доказу щодо існування обставин доведення боржника до банкрутства, ліквідатором також не доведено склад правопорушення Дніпровської міської ради, що унеможливлює задоволення заяви ліквідатора.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку, що ознаки доведення до банкрутства, які є обов`язковими для покладення на засновника Дніпровську міську раду субсидіарної відповідальності, не підтверджені достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим у господарського суду відсутні підстави для задоволення заяви ліквідатора.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вирішив в задоволенні заяви ліквідатора від 23.01.2023р. про притягнення Дніпровської міської ради () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн. відмовити.

Щодо розгляду клопотання Дніпровської міської ради від 15.03.23р. про застосування строків позовної давності і залишення заяви ліквідатора без розгляду, господарський суд залишає дане клопотання без розгляду, оскільки судом розглянуто заяву ліквідатора, зроблені процесуальні висновки відповідно до яких ліквідатору відмовлено, а тому суд не вбачає правових підстав для розгляду клопотання Дніпровської міської ради від 15.03.23р. про застосування строків позовної давності і залишення заяви ліквідатора без розгляду.

Керуючись ст.ст. 60, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ліквідатора від 23.01.2023р. про притягнення Дніпровської міської ради () до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" () та стягнення з Дніпровської міської ради () на користь комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 14 919 248,60 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена у 10-ти денний строк до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Ухвала підписана - 01.05.2023р.

Копію ухвали надіслати кредиторам, ліквідатору, Прокуратурі Дніпропетровської області, Дніпровській міській раді, Дніпропетровському обласному центру зайнятості.

Суддя І.В. Владимиренко