ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2023 р. Справа№ 910/17576/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 23.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 (повний текст рішення складено 21.10.2022)

у справі № 910/17576/20 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський.»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне територіальне управління юстиції у місті Києві

про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс", в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14646257 від 23.07.2014 15:23:43), Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального юстиції у м.Києві, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:14647281 від 23.07.2014 15:39:38, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального юстиції у м.Києві, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно вищевказаних рішень здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем на нежитлове приміщення №11 (літ. А) загальною площею 69,7 кв.м та №12 (літ. А) загальною площею 114 кв.м по вул. Діловій, 2Б у м.Києві. Однак, за твердженням позивача, фактично дані приміщення є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку, а тому належать на праві спільної сумісної власності співвласникам відповідного будинку.

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову

Відповідач в обґрунтування заперечень на позов вказував про те, що норми Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" не діяли на момент придбання у власність спірних нежитлових приміщень відповідачем; спірні приміщення утворилися внаслідок проведеної реконструкції нежитлових приміщень у будинку по вул. Діловій, 2Б у місті Києві, та не є приміщеннями загального користування (в тому числі технічними або допоміжними); всупереч ст.346 Цивільного кодексу України в позовній заяві не зазначається жодне положення, яке може бути підставою припинення права власності ТОВ "Євротранссервіс" щодо спірних приміщень; викликає сумніви в законності створення в 2011 році об`єднання співвласників будинку, оскільки будинок було прийнято в експлуатацію лише в 2012 році. У відзиві на позовну заяву відповідачем також заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 позов задоволено повністю.

Скасовано Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14646257 від 23.07.2014 15:23:43, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Скасовано Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14647281 від 23.07.2014 15:39:38, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м.Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." судовий збір у розмірі 4204 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 42 902 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн.

Рішення суду першої мотивовано тим, що:

- на момент здійснення оскаржуваних реєстраційних дій право спільної сумісної власності на спірні приміщення (як на приміщення загального користування) було набуто власниками квартир багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б, в силу ч. 2 ст.382 Цивільного кодексу України;

- норми законодавства виключають можливість набуття права власності на допоміжні приміщення в інший спосіб, ніж одночасно з набуттям права власності на квартиру у житловому будинку, та набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення №2605/1 від 26.05.2014 не може бути розцінений судом як належна підстава набуття позивачем права власності на спірні об`єкти;

- оскільки спірні приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними), а отже, є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, такі приміщення не могли бути набуті у власність та зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" на праві власності як окремі нежитлові приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- рішення про здійснення такої державної реєстрації прямо суперечить приписам ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України (в тому числі в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав) та порушує право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 2Б;

- перебіг строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог розпочався 29.10.2020, а тому такий строк позивачем пропущено не було.

Також. суд першої інстанції зазначив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25000,00 грн підтверджені документально, і такі витрати підлягають розподілу між сторонами у відповідності до ст.ст.126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" 21.11.2022 звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі №910/17576/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що твердження суду першої інстанції про те, що зі змісту листа Департаменту №10/26- 15/1505/07 від 15.05.2020 взагалі неможливо встановити, чи стосувалася реконструкція, обумовлена в деклараціях №КВ91, №КВ 14, №КВ13 та №КВ 19, спірних приміщень - не відповідає дійсності, оскільки декларація за №КВ 13 безпосередньо зазначена у штампі прийняття в експлуатацію, що розміщений у наданих суду копіях двох технічних паспортів відносно двох нежитлових приміщень. Вказана декларація, із змісту листа Департаменту, не скасована, є чинною та дані про таку декларацію внесені у первинну документацію нежитлових приміщень. Оскільки відповідач не був безпосереднім замовником реконструкції вказаних приміщень, у нього обмежена інформація відносно документації про підстави та порядок вчинення реконструкції. Цим також зумовлено неможливість надання первинних документів, які б свідчили про факт проведення такої реконструкції (дозвільної та проектної документації на проведення реконструкції, документів про прийняття в експлуатацію об`єкта з урахуванням проведеної реконструкції тощо).

Також, скаржник посилався на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19) вказала, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Також, скаржник зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перебіг строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог розпочався 29.10.2020, а тому такий строк позивачем пропущено не було.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

22.12.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача у відзиві зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно оспорюваних рішень здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем на нежитлове приміщення №11 (літ. А) загальною площею 69,7 кв.м та №12 (літ. А) загальною площею 114 кв.м по вул. Діловій, 2Б у м.Києві, які є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку, а тому належать на праві спільної сумісної власності співвласникам відповідного будинку, що, зокрема, підтверджується висновком експерта № 11584/21-43 від 11.11.2021. Також, позивач вказував на правильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/17576/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17576/20. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі №910/17576/20.

06.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/17576/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі №910/17576/20 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої призначено на 09.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 розгляд справи відкладено до 16.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 розгляд справи відкладено до 16.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 розгляд справи відкладено до 23.03.2023.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 23.03.2023 з`явились представник позивача та представник відповідача (скаржника).

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в судове засідання 23.03.2023 представників - не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, зокрема за допомогою електронних засобів зв`язку, а також засобами поштового зв`язку.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки про дату та місце розгляду справи учасники спору повідомлялись належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників третьої особи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників третіх осіб у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 23.03.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2023 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 31.10.2011 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." як юридичної особи.

Відповідно до п. 1 розділу І Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів співвласників від 10.07.2020 (надалі - Статут), об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі - співвласники) багатоквартирного будинку №2-Б, що розташований за місцезнаходженням: м. Київ, вул. Ділова.

Пунктом 1 розділу ІІ Статуту визначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном.

З матеріалів справи слідує, що Сертифікатом серії КВ №0 від 06.04.2012 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта: Будівництво житлового будинку на перетині вул. Димитрова та вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва (загальна площа квартир - 25022,2 кв.м, житлова площа квартир - 12865,4 кв.м, кількість квартир - 192 квартири, кількість поверхів - 25 поверхів, площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень - 3339,7 кв.м, офісні приміщення, площа 1 та 2 рівнів підвалів (паркінгів) - 6509,1 кв.м) проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та підтвердила його готовність до експлуатації.

Розпорядженням Печерської районної в місті Києва державної адміністрації №34 від 24.01.2013 присвоєно закінченому будівництвом об`єкту "Будівництво житлового будинку на перетині вул. Димитрова та вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва" поштову адресу: вул. Димитрова, 2-Б у Печерському районі м. Києва.

В подальшому рішенням Київської міської ради від 13.11.2014 №373/373 "Про повернення історичних назв та перейменування вулиць, площ, провулків у місті Києві" (з урахуванням змін, внесених рішенням Київської міської ради від 11.06.2015 №617/1481) вулиця Димитрова перейменована на вулицю Ділову (район Голосіївський, Печерський).

З наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №230192471 від 29.10.2020 вбачається, що 23.07.2014 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіном Олександром Валерійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14646257, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №11 (літ. А) заг.площею 69,7 кв.м за адресою: м.Київ, вулиця Ділова, будинок 2-б, приміщення 11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

З наявної у справі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №230189316 від 29.10.2020 вбачається, що також 23.07.2014 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіном Олександром Валерійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14647281, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №12 (літ. А) заг.площею 114 кв.м за адресою: м.Київ, вулиця Димитрова, будинок 2Б, приміщення 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем на вищевказані об`єкти зазначено договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення №2605/1 від 26.05.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс".

За змістом договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення від 26.05.2014 №2605/1 (надалі - Договір №2605/1) продавець - Публічне акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Укртранс" продає, а покупець - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" купує майнові права на два нежитлових приміщення (далі - об`єкти) загальною площею 183,7 кв.м, які будуються в житловому будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями для паркування машин) на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса Печерського району м.Києва (далі - об`єкт будівництва). Характеристика об`єкта:

- місто Київ;

- адреса, № будинку - Димитрова 2-Б;

- № приміщень - XI, XIІ;

- секція 1;

- поверх 17;

- загальна площа 69,7; 114,0;

- запланована дата введення будинку в експлуатацію - І кв. 2014 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору предметом цього договору є майнові права на об`єкти, які після набуття покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) після введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

У п. 1.3 Договору визначено, що майнові права на об`єкти за цим договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому-передачі майнових прав.

Згідно з п. 2.2 Договору загальна вартість майнових прав на об`єкт на момент укладення цього договору становить 918500,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 153083,33 грн.

Також до справи відповідачем надано копію акту прийому-передачі №1 від 06.06.2014 про передачу майнових прав на 2 нежитлових приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що приміщення №11 (літ. А) заг.площею 69,7 кв.м та №12 (літ. А) заг.площею 114 кв.м за адресою: м.Київ, вулиця Димитрова (нині Ділова), будинок 2Б, право власності на які зареєстровані згідно рішень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіна Олександра Валерійовича від 23.07.2014, є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку, а тому належать на праві спільної сумісної власності співвласникам відповідного будинку і не могли бути зареєстровані за відповідачем на праві власності. У зв`язку з цим позивач вказує на наявність підстав для скасування даних рішень державного реєстратора у судовому порядку.

Відповідач в обгрунтуванян заперечень на позов посилався на те, що спірні приміщення утворилися після проведення реконструкції нежитлових приміщень у будинку по вул. Дмитрова (нині Ділова), 2-Б у Печерському районі м.Києва, є окремими об`єктами нерухомого майна та не належать до допоміжних приміщень у складі багатоквартирного будинку. Крім того, заявив про застосуванян трирічного строку позовної давності щодо заявлених вимог.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав), допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Аналогічне за своєю суттю визначення поняття допоміжних приміщень багатоквартирного будинку наведено і у прийнятому 14.05.2015 Законі України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

За змістом ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав), нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з вищенаведеної презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, передусім відповідач, який вважає себе останнім набувачем таких приміщень, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/1406/21, постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 908/3168/19.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Для з`ясування питання щодо функціонального призначення приміщень №11 (літ. А) загальною площею 69,7 кв.м та №12 (літ. А) загальною площею 114 кв.м по вул. Діловій, 2Б у м.Києві, та належності відповідних приміщень до допоміжних, за клопотанням позивача судом першої інстанції було призначено у справі №910/17576/20 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи були поставлені такі питання:

- Яке функціональне призначення приміщення №11 (літ. А), загальною площею 69,7 кв.м, розташованого на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б?

- Яке функціональне призначення приміщення №12 (літ. А), загальною площею 114 кв.м, розташованого на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б?

- Чи належить приміщення №11 (літ. А), загальною площею 69,7 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 25171432, виданим 05.08.2014, Реєстраційною службою ГУЮ у м.Києві, та яке розташоване на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б, до допоміжних?

- Чи належить приміщення №12 (літ. А), загальною площею 114 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 24631973, виданим 23.07.2014, Реєстраційною службою ГУЮ у м.Києві, та яке розташоване на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б, до допоміжних?

Відповідно до висновку експерта №11584/21-43 від 11.11.2021, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі №910/17576/20:

- приміщення №11 (літ. А), загальною площею 69,7 кв.м, розташоване на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б (назва об`єкту вказана згідно Технічного паспорту від 02.09.2013, а.с. 178-181) не є окремим приміщенням, а є частиною приміщення № XI згідно Плану від 14.09.2011, з функціональним призначенням допоміжне (технічне);

- приміщення № 12 (літ. А), загальною площею 114 кв.м, розташоване на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б (назва об`єкту вказана згідно Технічного паспорту від 02.09.2013, а.с. 178-181) не є окремим приміщенням, а є частиною приміщення № XIІ згідно Плану від 14.09.2011, з функціональним призначенням допоміжне (технічне).

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Наявності підстав для відхилення висновку експерта №11584/21-43 від 11.11.2021 - відповідачем не доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вказаний висновок визнається судом апеляційної інстанції належним доказом.

Так, як зазначалося вище, допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням.

При цьому, стверджуючи про проведення реконструкції у будинку, внаслідок якої спірні приміщення втратили статус допоміжних приміщень, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, зокрема і первинних документів, які б підтверджували факт проведення такої реконструкції (дозвільної та проектної документації на проведення реконструкції, документів про прийняття в експлуатацію об`єкта з урахуванням проведеної реконструкції тощо).

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, до матеріалів справи відповідачем було додано лише копію листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві №10/26-15/1505/07 від 15.05.2020 (адресованого відповідачу), в якому Департамент повідомив, що за наявною у нього інформацією, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва зареєструвала подані замовником будівництва ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" декларації про початок виконання будівельних робіт:

- "Реконструкція нежитлових приміщень по вул. Дмитрова, 2-Б у Печерському районі м.Києва" від 14.08.2013 №КВ91;

- "Реконструкція першого та другого рівня підвального приміщення №1, №2, №3 та І-86 на першому рівні, та №4, 2-89, 2-90 та 2-91 на другому рівні в парко місця, будинку по вул. Дмитрова, 2-Б у Печерському районі м.Києва" від 20.08.2013 №КВ 14.

В подальшому, як вказано у даному листі, Інспекція зареєструвала декларації від 04.10.2013 №КВ13 та від 04.10.2013 №КВ13 про готовність до експлуатації вищевказаних об`єктів.

Одночасно Департамент вказав, що згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.11.2016 та протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02.12.2016 в Департаменту вилучили оригінал декларації про початок виконання будівельних робіт "Реконструкція нежитлових приміщень по вул. Дмитрова, 2-Б у Печерському районі м.Києва" від 14.08.2013 №КВ91, у зв`язку з чим Департамент немає можливості надати копію цієї декларації, однак надає у додатках незасвідчені копії декларацій №КВ 14, №КВ13 та №КВ19.

Проте вищезазначених документів відповідач не надав (ані для огляду, ані для долучення до матеріалів справи) ні суду першої інстанції станом на момент розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного розгляду справи.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дослідивши зміст вказаного листа, дійшов висновку, що зі змісту листа Департаменту №10/26-15/1505/07 від 15.05.2020 неможливо встановити, чи стосувалася реконструкція, обумовлена в деклараціях №КВ91, №КВ 14, №КВ13 та №КВ19, спірних приміщень, і вказана обставина не була доведена відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, в назві декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єктів до експлуатації, на які міститься посилання у листі, мова йде про реконструкцію першого та другого рівня підвального приміщення (в той час як спірні приміщення розташовані на 17 поверсі) та реконструкцію нежитлових приміщень без уточнення поверху та будь-яких інших ідентифікуючих ознак. Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача стосовно того, що спірні приміщення утворилися внаслідок проведення реконструкції нежитлових приміщень у будинку, - не знайшли свого підтвердження в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, наявними матеріалами справи підтверджується (та відповідачем належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України не спростовано), що приміщення №11 (літ. А) загальною площею 69,7 кв.м та №12 (літ. А) загальною площею 114 кв.м, розташовані на 17 поверсі житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б, не є окремими приміщеннями, а є частиною приміщень із функціональним призначенням допоміжні (технічні), тобто є допоміжними. Вказаних обставин не було спростовано відповідачем в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 ст. 382 Цивільного кодексу України (в нині чинній редакції) передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено і з чим погоджується суд апеляційної інстанції станом на момент підписання Договору купівлі-продажу №2605/1 та прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав, так і станом на момент розгляду справи в силу приписів ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України приміщення загального користування належать на праві спільної сумісної власності власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в редакції, чинній на момент розгляду справи, міститься лише уточнення, що мова йде про приміщення загального користування, в тому числі і допоміжні приміщення. Така конструкція норми ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України лише підтверджує, що допоміжні приміщення належать до приміщень загального користування та не могли бути самостійним об`єктом нерухомого майна.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, в силу закону. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Така правова позиція міститься у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, і підстав для неврахування вказаного рішення в контексті спірних правовідносин учасників даного спору - судом апеляційної інстанції не встановлено за наслідками апеляційного розгляду справи.

Так, відповідач підставно вказував, що з огляду на предмет та підстави позовних вимог, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", оскільки даний закон прийнято після здійснення оскаржуваних реєстраційних дій.

Разом з тим, як зазначалося вище, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що на момент здійснення оскаржуваних реєстраційних дій право спільної сумісної власності на спірні приміщення (як на приміщення загального користування) було набуто власниками квартир багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Київ, вул. Ділова, 2Б, в силу ч. 2 ст.382 Цивільного кодексу України. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні і доводи скаржника в цій частині визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.

При цьому,вищенаведені норми законодавства виключають можливість набуття права власності на допоміжні приміщення в інший спосіб, ніж одночасно з набуттям права власності на квартиру у житловому будинку, та набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що Договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення №2605/1 від 26.05.2014 не може бути розцінений як належна підстава набуття позивачем права власності на спірні об`єкти.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на 02.07.2014) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що оскільки спірні приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними), тобто за своєю правовою природою мають статус спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, а тому спірні приміщення не могли бути набуті у власність та зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" на праві власності, як окремі нежитлові приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, оспорювані позивачем рішення про здійснення за відповідачем державної реєстрації права власності на спірні приміщення прямо суперечать приписам ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України (в тому числі в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав) та порушують право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 2Б.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14646257 від 23.07.2014 та індексний номер: 14647281 від 23.07.2014 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

В свою чергу, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлялось про пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог, які відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, з позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." звернулося 10.11.2020, і у позовній заяві позивач зазначав, що про спірні рішення державного реєстратора йому стало відомо 29.10.2020 з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №230192471 та №230189316.

Також, доказів того, що про порушення прав співвласників багатоквартирного будинку внаслідок прийняття державним реєстратором спірних рішень позивач дізнався (або міг дізнатися) раніше, аніж про це зазначено в позові, - відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції станом на момент розгляду справи.

Зокрема, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вважаючи себе власником нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку по вул. Діловій, 2Б у м.Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" повідомляло про це позивача, намагалося реалізувати свої права як співвласника багатоквартирного будинку (наприклад, на участь у загальних зборах ОСББ) або ж виконувало обов`язки співвласника, зокрема, щодо сплати внесків і платежів.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, стороною договору №2605/1 від 26.05.2014 (з посиланням на який державним реєстратором здійснено державну реєстрацію за відповідачем права власності на спірне майно), Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський." - не є.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог розпочався 29.10.2020, а тому такий строк позивачем пропущено не було на момент звернення з відповідним позовом до суду, у зв`язку з чим підстави для застосування такого судом в розумінні ст. ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України - відсутні.

Інші доводи та заперечення сторін судом апеляційної інстанції враховані, проте на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підтверджені належними, допустимими та більш вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, а саме в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14646257 від 23.07.2014 15:23:43, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14647281 від 23.07.2014 15:39:38, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м.Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги, а саме: скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14646257 від 23.07.2014 15:23:43, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14647281 від 23.07.2014 15:39:38, Чекригін Олександр Валерійович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, м.Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00..

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Оскільки рішенням суду першої інстанції у справі №910/17576/20 позов задоволено повністю, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25000,00 грн обгрунтовано покладені судом першої інстанції на відповідача.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Також, позивач у відзиві на апеляційну скаргу (з урахуванням поданої 21.12.2022 заяви), просив здійснити розподіл понесених витрат, зокрема на правничу професійну допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, подавши докази понесення таких витрат в сумі 50 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених на стадії апеляційного розгляду справи, позивач зазначає, що 07.10.2020 між адвокатом Поліщуком Романом Миколайовичем (адвокат) та ОСББ "Олімпійський" (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №160, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору про надання правової допомоги №160 від 07.10.2020 гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. За правову допомогу, передбачену п. 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору.

У додатку №3 "Гонорар. Умови та порядок розрахунків" до договору про надання правової допомоги №160 від 07.10.2020 сторони погодили, що адвокат на виконання договору зобов`язується надати клієнту наступні послуги: написання, оформлення та подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Євротранссервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/17576/20.

Також, сторони погодили, що сума винагороди (гонорару) адвоката становить 50000,00 грн, що сплачується клієнтом адвокату не пізніше 01.01.2023.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію підписаного адвокатом та клієнтом Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20.12.2023 до договору про надання правової допомоги №160 від 07.10.2020, за змістом якого адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі написання, оформлення та подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Євротранссервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/17576/20 , у відповідності до вимог ГПК України, витрачений час 15 годин, вартість 50 000,00 грн.

Також до справи позивачем надано копію ордеру КС № 914979 на представництво в Північному апеляційному господарському суді.

Отже, наведеними документами підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 50000,00 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, такі витрати відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою на стадії апеляційного розгляду справи.

Також, 16.02.2023 відповідачем через канцелярію Північного апеляційного господарського суду було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Клопотання мотивоване тим, що сума винагороди (гонорару) адвоката в розмірі 50000,00 грн., визначена позивачем, як попередня (орієнтована), є явно завищеною і вказаний розмір в два рази перевищує розмір винагороди (гонорар) адвоката, який був заявлений та присуджений рішенням суду першої інстанції. При цьому, в апеляційній інстанції адвокату не було необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги та інші обставини. Також, кількість судових засідань в суді апеляційної інстанції є значно меншою, ніж суді апеляційної інстанції. вже можна стверджувати, що буде наявна велика різниця в кількості судових засідань.

Суд, апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката - задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

За змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи;

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ятої-шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що відповідачем не було доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України неспівмірність заявлених до відшкодування позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн. із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (адже справа є складною, містить великий обсяг матеріалів), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та ) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (адже витрачений адвокатом час у розмірі 15 годин, який зафіксований у відповідному Акті виконаних робіт (наданих послуг) від 20.12.2023 є співмірним із обсягом виконаної роботи, оскільки адвокатом подано на стадії апеляційного розгляду справи відзив на апеляційну скаргу, адвокат приймав участь в судових засіданнях 09.02.2023, 16.02.2023, 16.03.2023, 23.03.2023, надавав відповідні пояснення та висловлював свою правову позицію по сутні спору), ціною позову та (або) значенням справи для сторони, (оскільки позов за своєю суттю є немайновим та стосується матеріального значного активу - нерухомого майна щодо якого вчинено відповідні реєстраційні записи, і що має значення для позивача, як особи, права якої порушені такими діями).

Отже, оскільки клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката - є необгрунтованим та відхилено судом апеляційної інстанції, враховуючи, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 50000,00 грн підтверджені документально, неспівмірність заявлених до відшкодування позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн. не була доведена позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому такі витрати підлягають розподілу між сторонами у відповідності до ст.ст.126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду справи, рішення суду першої інстанції у справі №910/17576/20 залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у Північному апеляційному господарському суді у розмірі 50000,00 грн підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/17576/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 у справі № 910/17576/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (03680, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 25, ідентифікаційний код 32823070) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський.» (03150, місто Київ, вулиця Ділова, будинок 2-Б, ідентифікаційний код 37954299) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн витрати на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу по справі №910/17576/20 доручити Господарському суду міста Києва

6. Матеріали справи № 910/17576/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 28.04.2023

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік