ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/383/23

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Лівандовському О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського», м. Київ,

до відповідача Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Боярка Київської області

про стягнення 80 199,88 грн.,

без виклику представників сторін;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського», м. Київ (далі за текстом КПІ), 06.02.2023 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом №0450/8ю від 24.01.2023 до відповідача Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Боярка Київської області (далі за текстом - Києво-Святошинське ВУЖКГ), в якому просить суд спонукати відповідача до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, шляхом стягнення на користь позивача 80 199,88 грн. заборгованості за мировою угодою, а також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Підставами пред`явлення позову стало невиконання відповідачем мирової угоди від 27.04.2018, затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, а також відсутність у вказаної ухвали статусу виконавчого документа відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2023 позовну заяву КПІ залишено без руху, зобов`язано КПІ усунути недоліки позовної заяви, в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

21.02.2023 від представника позивача КПІ до Господарського суду Київської області надійшла заява про усунення недоліків №0450/15ю від 20.02.2023, до якої додано нову редакцію позовної заяви №0450/8ю від 24.01.2023. Зокрема, позивач уточнив формулювання прохальної частини, та просить суд стягнути з відповідача на користь КПІ заборгованість за мировою угодою від 27.04.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, у розмірі 80 199,88 грн., а також стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/383/23, постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). Зобов`язано відповідача подати у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали докази оплати коштів позивачу на виконання мирової угоди від 27.04.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18.

14.03.2023 від представника позивача КПІ до Господарського суду Київської області надійшла інформація на виконання вимог ухвали від 27.02.2023 та заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

Після відкриття провадження суд встановив, що позовна заява №0450/8ю від 24.01.2023 подана без додержання вимог ст. 172 ГПК України щодо обов`язку позивача надіслати іншим учасникам справи копії позовної заяви та копії доданих до неї документів. Відтак суд, керуючись частинами 11-13 ст. 176 ГПК України постановив ухвалу від 21.03.2023, якою зобов`язав КПІ усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази направлення відповідачу Києво-Святошинському ВУЖКГ на належну адресу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

21.03.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача Києво-Святошинського ВУЖКГ надійшла заява від 21.03.2023 №04-23-С із запитуваною судом інформацією. Крім того, у вказаній заяві представник відповідача просив суд продовжити строк для надання відповідачем відзиву з додатками строком у п`ятнадцять днів з дати отримання від позивача первісної та уточненої позовної заяви з додатками.

23.03.2023 від представника позивача КПІ до Господарського суду Київської області надійшла заява №0450/29Ю від 21.03.2023 про усунення недоліків, до якої додано оригінал фіскального чеку «Укрпошта» та опис вкладення в лист №147 від 21.03.2023, яким на адресу Києво-Святошинського ВУЖКГ позивач направив копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2023 суд постановив продовжити розгляд справи №911/383/23 у порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суд частково задовольнив заяву Києво-Святошинського ВУЖКГ та продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 07.04.2023.

10.04.2023 від представника відповідача Києво-Святошинського ВУЖКГ до Господарського суду Київської області надійшов відзив від 07.04.2023 №05-23-С на позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що чинним процесуальним законодавством передбачено виконання мирової угоди в добровільному порядку її сторонами; у разі невиконання мирової угоди, вже не сама мирова угода, а ухвала суду про її затвердження подається до примусового виконання в органи Державної виконавчої служби.

Відсутність же у виконавчому документі окремих відомостей не є безумовною підставою для повернення документів без виконання.

Також відповідач наголошує на тому, що позивач не оскаржував дану ухвалу, тобто цілком погодився з її змістом та не був позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про роз`яснення вказаної ухвали, зміну порядку та способу її виконання.

Крім того відповідач твердить, що позовна заява про повторне стягнення тої самої заборгованості, з позовом про стягнення якої позивач вже звертався, не підлягає розгляду в господарських судах. За певних умов, зокрема якщо ухвала про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом, позивач міг би звернутися з позовом про спонукання виконання мирової угоди.

Києво-Святошинське ВУЖКГ твердить, що позивач не довів факт невиконання грошових зобов`язань відповідачем належними та допустимими доказами.

Окрім того, відповідач заявляє про застосування позовної давності в даному спорі, наголошуючи на тому, що це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та роз`яснити позивачу право звернутись з виконавчим документом до примусового виконання в органи Державної виконавчої служби.

20.04.2023 від представника позивача КПІ ім. Ігоря Сікорського до Господарського суду Київської області надійшла відповідь від 18.04.2023 №0450/40ю на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечуючи аргументи відповідача, позивач наголошує на тому, що ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2023 суд, в порядку частини другої статті 74 ГПК України, зобов`язав відповідача подати докази оплати коштів позивачу на виконання мирової угоди від 27.04.2018, затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі № 911/28/18. Однак, відповідач вказані докази суду не подав, відтак, не довів факту виконання мирової угоди.

Також позивач твердить, що відповідач необґрунтовано посилається на відсутність виписок поза межами тримісячного періоду, тоді як доказів оплати коштів на виконання мирової угоди поза межами тримісячного періоду не надає.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, позивач звертає увагу, що позовна давність не пропущена, про що було зазначено у позовній заяві з посиланням на відповідні норми матеріального права.

Крім того, позивач наголошує на тому, що інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до довільних міркувань, а не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» до Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про стягнення заборгованості за мировою угодою від 27.04.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, у розмірі 80 199,88 грн., дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

У січні 2018 року КПІ звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського ВУЖКГ про стягнення попередньої оплати за договором про надання послуг.

Позовні вимоги полягали у стягненні попередньої оплати за договором, що укладений між позивачем і відповідачем, про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів від 28.04.2016 №78 та обґрунтовані сплатою позивачем попередньої оплати та ненаданням відповідачем відповідних послуг.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 було затверджено мирову угоду у справі №911/28/18, провадження у справі закрито.

Мирова угода від 27.04.2018, затверджена ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18 (далі - Мирова угода) містить такі умови:

« 1. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору, що виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за Договором № 78 від 28.04.2016 про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів.

2. Відповідач визнає факт ненадання попередньо оплачених Позивачем послуг за Договором №78 у розмірі 4012 м3.

3. Відповідач безспірно визнає позовні вимоги в повному обсязі, що складаються із суми попередньої оплати ненаданих послуг за Договором № 78 у розмірі 80 199,88 грн. (вісімдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 88 коп.)

4. Відповідач зобов`язується перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок Позивача у розмірі 80 199,88 грн. (вісімдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 88 коп.) протягом 3 (трьох) місяців від дати набрання чинності ухвалою суду про затвердження Мирової угоди.

5. Позивач зобов`язується протягом 10 днів від дня зарахування на рахунок Позивача суми, сплаченої Відповідачем відповідно до п. 4 Мирової угоди, повернути Відповідачу невикористані талони (оригінали) з відміткою печатки Позивача на приймання твердих побутових відходів у кількості 401 (чотириста одна) шт. на 10 куб.м. № 000172, та 2 (дві) шт. на 1 куб.м. № 000172, всього на вивезення 4012 куб.м. на суму 80 199,88 грн., які були придбані згідно договору № 78 про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів від 28.04.2016 року.

6. Позивач може повернути талони у такий спосіб: протягом семи днів від дати зарахування коштів, сплачених відповідно до п. 4 цієї Мирової угоди, шляхом підписання уповноваженими представниками сторін за місцезнаходженням Позивача (м. Київ, пр-т Перемоги, 37, 1 корпус) накладної про повернення та акту приймання-передавання талонів у кількості, визначеній п. 5 Мирової угоди. У разі неявки уповноваженого представника Відповідача у визначений строк, Позивач передає до поштового відділення ПАТ «Укрпошта» вказані документи для надсилання цінним листом з описом вкладення на адресу Відповідача (08150, м. Боярка, вул. Матросова, 11). Належним виконанням Позивачем обов`язку в такому разі є передання документів і талонів до пересилання поштовим відділенням.

7. Позивач погоджується не стягувати в примусовому порядку заборгованість в сумі 80 199,88 грн. (вісімдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 88 коп.) за невикористані талони (оригінали) на приймання твердих побутових відходів в розмірі 4012 куб.м., які були придбані згідно договору № 78 про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів від 28.04.2016 року до закінчення строку, встановленого п. 4 цієї Мирової угоди.

8. Відповідач має право дострокового погашення визнаної заборгованості.

9. Позивач та Відповідач дійшли згоди стосовно розподілу судових витрат і погодили, що Відповідач сплатить суму судового збору у розмірі 800 (вісімсот) грн. протягом 10 (десяти) днів з моменту набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди, шляхом перерахування Відповідачем грошових коштів на рахунок Позивача. Інша сума судового збору повертається з державного бюджету України відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України.

10. Позивач та Відповідач заявляють, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку належного її виконання не матимуть жодних майнових претензій один до одного з приводу заборгованості за договором № 78 про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів від 28.04.2016 року, погашення якої є предметом спору по справі №911/28/18.

11. Сторони однаково розуміють значення і умови цієї мирової угоди та її правові наслідки, волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі.

12. Сторони підтверджують, що особи, які підписали від імені сторін цю Мирову угоду, мають всі необхідні повноваження на її підписання та не мають будь-яких застережень та/або обмежень таких повноважень та/або своєї правоздатності, та/або дієздатності стосовно укладення цієї мирової угоди.

13. Відповідач і Позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

14. Відповідач і Позивач заявляють, що правові наслідки укладення Мирової угоди, передбачені ст. 129, 130, 192, 193, 231 ГПК України, їм відомі.».

Пунктом 4 Мирової угоди сторонами було погоджено, що відповідач зобов`язується перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача у розмірі 80 199,88 грн. (вісімдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 88 коп.) протягом 3 (трьох) місяців від дати набрання чинності ухвалою суду про затвердження Мирової угоди.

Як зазначає позивач, відповідач грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача у відповідності до п. 4 Мирової угоди у розмірі 80 199,88 грн. не перерахував.

Мирова угода у розумінні змісту ст. ст. 202, 203 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України підлягає обов`язковому виконанню.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГПК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо того, що звернувшись з даним позовом відбувається повторне стягнення, з огляду на те, що Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 у справі №6-342цс15).

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами п. 2 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 193 ГПК України передбачено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції а дату затвердження Мирової угоди) у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Суд встановив, що ухвала Господарського суду Київської області від 03.05.2018 про затвердження мирової угоди від 27.04.2018 у справі №911/28/18 не містить передбаченого п. 7 ч. 1 ст. ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкового реквізиту виконавчого документа, а саме, строку пред`явлення її до виконання.

Разом з тим, наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження у справі припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди (пункт 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

За твердженнями позивача, на час звернення з даним позовом до господарського суду відповідач не виконав умови Мирової угоди, з огляду на що станом на дату подачі позову заборгованість Києво-Святошинського ВУЖКГ за Мировою угодою становить 80 199,88 грн., на підтвердження чого позивач долучив до позовної заяви клпії виписок по балансовому рахунку за період, визначений п. 4 Мирової угоди.

Відповідач наявність вказаної заборгованості жодним чином не спростував. Києво-Святошинське ВУЖКГ не подало суду доказів оплати коштів на користь КПІ, в тому числі і на вимогу пункту 4 ухвали суду про відкриття провадження у справі від 27.02.2023, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те,, що грошове зобов`язання за мировою угодою відповідачем не виконано, а ухвала Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18 не може бути пред`явлена до примусового виконання, оскільки не містить всіх необхідних реквізитів виконавчого документа, відтак не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. При цьому слід враховувати можливість реального виконання ухваленого рішення суду у тому числі у порядку Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за мировою угодою від 27.04.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, у розмірі 80 199,88 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Подібна правова позиція щодо можливості звернення до суду з позовом у разі відсутності в ухвали про затвердження мирової угоди статусу виконавчого документа відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», шляхом стягнення заборгованості за вказаною мировою угодою, викладена в постанові від 05.08.2021 у справі №911/1070/20.

Водночас під час розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, яка звертається з позовом. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до пункту 4 Мирової угоди, оплата мала відбутись протягом 3 (трьох) місяців від дати набрання чинності ухвалою суду про затвердження Мирової угоди.

Вказана ухвала Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18 про затвердження мирової угоди набрала законної сили у порядку частини 1 ст. 235 ГПК України з моменту її оголошення у судовому засіданні, тобто 03.05.2018.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі частинами 1, 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відтак, відповідач мав здійснити оплату до 04.08.2018.

Враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), строк позовної давності розпочався 05.08.2018 та мав би закінчитись 05.08.2021.

Однак, Законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 строк дії карантину продовжено до 30.04.2023.

Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявленої вимоги.

Решта доводів відповідача судом уважно розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» повністю, ухвалює рішення про стягнення з Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства заборгованості за мировою угодою від 27.04.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 у справі №911/28/18, у розмірі 80 199,88 грн.

У зв`язку із задоволенням позову, суд відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному встановленому законом розмірі повністю.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11, ідентифікаційний код 03346584)

на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» (03056, Київ, проспект Перемоги, буд. 37, ідентифікаційний код 02070921)

80 199,88 грн. (вісімдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень вісімдесят вісім копійок) заборгованості за мировою угодою,

2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх