ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. Справа№ 910/3811/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2023:

від позивача: Покотило М.Б.

від відповідача-1: Лукомський П.В.

від відповідача-2: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022

у справі № 910/3811/22 ( суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол"

про визначення розмірів часток учасників товариства,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визначити розмір частки учасника ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (ідентифікаційний код 37954880) у розмірі 35,72%, що в цілому дорівнює 1 071 500,00 грн статутного капіталу товариства;

- визначити розмір частки учасника ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (ідентифікаційний код 37954880) в розмірі 64,28%, що в цілому дорівнює 1 928 500,00 грн статутного капіталу товариства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем-1 не було виконано в повному обсязі обов`язку щодо внесення свого вкладу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (а саме не внесено суму коштів у розмірі 428 500,00 грн), у зв`язку з чим склалася ситуація, за якої відповідач-1 у товаристві зі статутним капіталом в 3 000 000,00 грн при сплаті частки у розмірі 1071500,00 грн володіє часткою у розмірі 50%, так само як і позивач, яка сплатила частку у розмірі 1 928 500,00 грн. У зв`язку з цим позивач вказує на наявність підстав для визначення розміру часток учасників товариства у відповідності до фактичного розміру внеску кожного із учасників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/3811/22 у позові відмовлено повністю. Судові витрати позивача залишено за позивачем.

Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що рішення про перерозподіл неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства в разі прострочення внесення вкладу приймається товариством в особі вищого органу - загальних зборів учасників, а не учасниками як такими чи судом. Суд не може підміняти орган (загальні збори) товариства та приймати рішення, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 № 910/3811/22 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на виконання положень ст. 15 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» позивачем та ТОВ «БЦ Діамант Хол» була здійснена спроба скликати збори учасників для прийняття одного з рішень, передбачених ст. 15 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», проте, відповідач на збори учасників товариства не з`явився, представників не направив, на відео чи телефонний зв`язок не вийшов, заочно не голосував, в опитуванні участі не приймав, жодних повідомлень до дати проведення про те, що він не може прибути для участі у позачергових зборах учасників товариства не надсилав.

На переконання скаржника, питання, які були винесені на позачергових зборах учасників товариства потребували присутність усіх учасників товариства, однак нез`явлення відповідача на загальні збори, фактично, унеможливило прийняття жодне з законодавчо передбачених рішень.

За твердженнями скаржника, на даний час склалась така ситуація, за якої, здійснивши значно більший внесок до статутного капіталу товариства, ОСОБА_1 позбавлена можливості приймати будь-які рішення, що стосуються діяльності товариства, а діяльність самого товариства, по суті, є паралізованою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/3811/22 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 витребувано справу № 910/3811/22 у Господарського суду міста Києва.

13.02.2023 справа № 910/3811/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/3811/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.03.2023.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 суддю Північного апеляційного господарського суду Зубець Л.П. звільнено у відставку, справу № 910/3811/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді- Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 прийнято справу № 910/3811/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Гаврилюк О.М. Повідомлено учасників апеляційного провадження, що розгляд справи № 910/3811/22 відбудеться 16.03.2023.

16.03.2023 від позивача та відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 задоволено клопотання позивача та відповідача-1 про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 відкладено на 20.04.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 20.04.2023 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У судове засідання 20.04.2023 з`явився представник відповідача-1, який проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-2 у судове засідання 20.04.2023 своїх представників не направив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та справи повідомлявся належним чином.

Ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача-2 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 08.11.2011 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол", на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом №1, а саме: про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" та затвердження його місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; формування статутного капіталу товариства за рахунок грошових внесків учасників товариства на загальну суму 3 000 000,00 грн: ОСОБА_1 вносить грошові кошти на загальну суму 1 500 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу, ОСОБА_2 вносить грошові кошти на загальну суму 1 500 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу товариства; затверджено наступний склад учасників та розмір їх часток в статутному капіталі товариства: ОСОБА_1 - частка учасника у статутному капіталі становить 50%, ОСОБА_2 - частка учасника у статутному капіталі становить 50%; призначено ОСОБА_1 директором товариства та надано йому право розпорядчого підпису на банківських та фінансових документах, а також право відкриття рахунків в банківських установах; затверджено статут товариства у запропонованій редакції.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" №2 від 24.07.2015 ОСОБА_2 звільнили з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол", з 25.07.2015 директором товариства призначено ОСОБА_3 .

Згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" №3 від 27.11.2018 ОСОБА_3 звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол", з 27.11.2018 директором товариства строком на 6 місяців призначено ОСОБА_1 .

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" №27/04/19 від 27.04.2019 повноваження директора товариства ОСОБА_1 продовжено на строк до 31.12.2019.

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" №4 від 15.01.2020 повноваження директора товариства ОСОБА_1 продовжено на строк до 31.12.2022 та затверджено нову редакцію статуту товариства.

На загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" 14.03.2022 з`явилась тільки учасник ОСОБА_1 , про що позивач надав протокол про підсумки реєстрації учасників загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" від 14.03.2022.

Як стверджує позивач у позовній заяві, у період з 01.01.2010 по 17.05.2022 учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" ОСОБА_1 було внесено у статутний капітал зазначеного товариства 1 928 500,00 грн, в той час як учасником ОСОБА_2 тільки 1 071 500,00 грн, що на 428 500,00 грн менше, ніж відповідач-1 повинен був внести згідно статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол".

При цьому позивачем долучено до позовної заяви виписки банків з рахунку відповідача-2, які свідчать про внесення позивачем у період з 12.02.2015 по 11.03.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" 957 345,00 грн.

Спір у справі виник внаслідок того, що як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем-1 не було виконано в повному обсязі обов`язку щодо внесення свого вкладу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" (а саме не внесено суму коштів у розмірі 428 500,00 грн), у зв`язку з чим відповідач у товаристві зі статутним капіталом в 3 000 000,00 грн при сплаті частки у розмірі 1 071 500,00 грн володіє часткою у розмірі 50%, так само як і позивач, яка сплатила частку у розмірі 1 928 500,00 грн, внаслідок чого позивач вказує на наявність підстав для визначення розміру часток учасників товариства у відповідності до фактичного розміру внеску кожного із учасників.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до положень ст.52 Закону України "Про господарські товариства", який був чинний станом на дату створення відповідача-2, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства. Зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку. Рішення про зменшення статутного капіталу товариства надсилається поштовим відправленням всім кредиторам товариства не пізніше триденного строку з дня його прийняття. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства. Зменшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після повідомлення про це в порядку, встановленому статутом, усіх його кредиторів. У цьому разі кредитори мають право вимагати дострокового припинення або виконання відповідних зобов`язань товариства та відшкодування їм збитків. Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі.

За змістом ст.8 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол", затвердженого загальними зборами учасників товариства, оформленими згідно протоколу №1 від 08.11.2011, та зареєстрованого державним реєстратором 08.11.2011, статутний капітал товариства створено за рахунок майнових та/або грошових вкладів товариства у розмірі 3 000 000,00 грн; внески до статутного капіталу можуть здійснюватися учасниками у вигляді будинків, обладнання, устаткування, транспортних засобів, матеріалів та інших матеріальних активів, цінних паперів, інших майнових прав, "ноу-хау" або інших нематеріальних активів, внески у валюті України та іноземній валюті; частина статутного капіталу, що залишилась несплаченою, підлягає сплаті протягом першого року діяльності товариства; якщо учасники протягом першого року діяльності товариства не сплатили повністю суму своїх вкладів, товариство повинно оголосити про зменшення статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту в установленому порядку або прийняти рішення про ліквідацію товариства. Виражені у відсотках відповідні внески учасників до статутного капіталу товариства складають: ОСОБА_2 вносить грошові кошти на загальну суму 1 500 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу товариства, частка учасника у статутному капіталі становить 50%, ОСОБА_1 вносить грошові кошти на загальну суму 1 500 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу товариства, частка учасника у статутному капіталі становить 50%; порядок формування статутного капіталу та склад внесків учасників, передбачений у п.8.3 цього статуту, може бути змінений або доповнений за рішенням учасників; товариство шляхом затвердження зборами учасників має право збільшувати або зменшувати статутний капітал у відповідності до чинного законодавства України; у випадку, якщо будь-який з учасників не сплатив свого внеску повністю протягом терміну, встановленого у п.8.4 цього статуту, то на учасника штрафні санкції не накладаються.

Тобто у вищенаведених положеннях законодавства, чинного станом на дату створення Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол" та статуту цього товариства було чітко передбачено строки внесення учасниками вкладів до статутного капіталу товариства, а також наслідки несплати суми своїх вкладів учасниками.

У той же час, статтями 12-15 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", чинного станом на дату звернення позивача з відповідним позовом до суду, розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом. Товариство не може надавати позику для оплати вкладу учасника або поруку за позиками, кредитами, наданими третьою особою для оплати його вкладу. Вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. При створенні товариства така оцінка визначається рішенням засновників про створення товариства. Кожен учасник товариства повинен повністю внести свій вклад протягом шести місяців з дати державної реєстрації товариства, якщо інше не передбачено статутом. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Вартість вкладу кожного учасника товариства повинна бути не менше номінальної вартості його частки. Якщо учасник прострочив внесення вкладу чи його частини, виконавчий орган товариства має надіслати йому письмове попередження про прострочення. Попередження має містити інформацію про невнесений своєчасно вклад чи його частину та додатковий строк, наданий для погашення заборгованості. Додатковий строк, наданий для погашення заборгованості, встановлюється виконавчим органом товариства чи статутом товариства, але не може перевищувати 30 днів.

Якщо учасник товариства не вніс вклад для погашення заборгованості протягом наданого додаткового строку, виконавчий орган товариства має скликати загальні збори учасників, які можуть прийняти одне з таких рішень: 1) про виключення учасника товариства, який має заборгованість із внесення вкладу; 2) про зменшення статутного капіталу товариства на розмір неоплаченої частини частки учасника товариства; 3) про перерозподіл неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства без зміни розміру статутного капіталу товариства та сплату такої заборгованості відповідними учасниками; 4) про ліквідацію товариства. Голоси, що припадають на частку учасника, який має заборгованість перед товариством, не враховуються при визначенні результатів голосування для прийняття рішення відповідно до частини другої цієї статті.

Отже, як вірно вказано судом першої інстанції, наведеними вище нормами чинного законодавства України передбачений певний алгоритм дій, які пов`язані з фактом невнесення учасником або внесення не в повному обсязі вкладу у статутний капітал товариства, який передує перерозподілу неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства без зміни розміру статутного капіталу товариства та можливості сплати такої заборгованості відповідними учасниками.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997 у справі №9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, частини першої статті 55 Конституції України слід розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст.64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього рішення Конституційного Суду України).

Тобто Конституція України гарантує кожному право на судовий розгляд спору за виключенням випадків, у яких законом прямо встановлено обов`язковий порядок досудового врегулювання.

Із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суд зазначає, що аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Обґрунтування та доведення порушення своїх прав/законних інтересів здійснюється особою, яка звертається до суду та вказує про їх порушення, саме в контексті предмета та підстав позову.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо наявності порушеного права, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, внесення позивачем вкладів у статутний капітал товариства здійснювався ОСОБА_1 у період з 12.02.2015 по 11.03.2020 (згідно долучених позивачем до позовної заяви виписок банку з рахунку відповідача-2) на власний розсуд та за власною ініціативою, без дотримання алгоритму дій, визначених законом у випадку прострочення внесення учасником товариства вкладу до статутного капіталу товариства при його створенні.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо того, що на даний час склалась така ситуація, за якої, здійснивши значно більший внесок до статутного капіталу товариства, ОСОБА_1 позбавлена можливості приймати будь-які рішення, що стосуються діяльності товариства, а діяльність самого товариства, по суті, є паралізованою, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення про перерозподіл неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства в разі прострочення внесення вкладу приймається товариством в особі вищого органу - загальних зборів учасників, а не учасниками як такими чи судом.

Повторно колегія суддів звертає увагу скаржника, що суд не може підміняти орган (загальні збори) товариства та приймати рішення, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства.

Також, колегія суддів відхиляючи такі твердження скаржника, звертає увагу на ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно до якої голоси, що припадають на частку учасника, який має заборгованість перед товариством, не враховуються при визначенні результатів голосування для прийняття рішення відповідно до частини другої цієї статті.

Проаналізувавши все вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність порушених прав позивача в контексті спірних правовідносин, у зв`язку із чим судом першої інстанції було цілком правомірно та обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Посилання ж скаржника у своїй апеляційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 17.12.2019 у справі №927/97/19, від 18.03.2020 у справі №466/6221/16-а, колегією суддів залишаються поза увагою, оскільки правовідносини у справі №910/3811/22 є не релевантними з правовідносинами у викладених вище постановах Великої Палати Верховного Суду.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/3811/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/3811/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/3811/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/3811/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 01.05.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

О.М. Гаврилюк