ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2023 р. Справа № 924/121/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни, м. Хмельницький

про визнання недійсним правочину,

за участю представників сторін:

позивача: Шевчук В.В.

відповідача: Куркевич О.В. - згідно ордера серії ВХ №1040365;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним правочин, укладений між сторонами у справі, та оформлений договором №02/09/19-4 про надання юридичних послуг, додатком №1 до договору №02/09/19-14 про надання правової допомоги від 02.09.2019 року.

Вимоги мотивує тим, що оскаржуваний правочин укладено з перевищенням повноважень, внаслідок зловмисної домовленості між його підписантами, а сам правочин є фіктивним. Так, п. 7.26.1 статуту надає право директору позивача укладати угоди, сума внеску (витрат) товариства при виконання яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000,00 грн. лише з попередньої письмової згоди Загальних зборів учасників товариства, в даному випадку - ОСОБА_1 , як учасника, що володіє 100% статутного капіталу. Проте, таке рішення не приймалось та правочин не схвалювався, що є підставою для визнання його недійсним. Зауважує, що контрагент за договором діяв нерозумно і недобросовісно, оскільки усвідомлював особливості повноважень директора, позаяк договір містить посилання на те, що останній діє на підставі статуту. Окрім того, документи з інформацією щодо обмеження повноважень директора розміщувались у вільному доступі по причині участі позивача у публічних закупівлях, тому відповідач, яка є адвокатом, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень директора позивача.

Також вказує, що оскаржуваний правочин укладено внаслідок злочинної домовленості представника позивача та ФОП Раац Н.О., про що свідчить факт значного завищення вартості наданих послуг, відсутність детальних документів про їх виконання, приховування таких документів від позивача. До того ж, придбані послуги не є такими, що належать до господарської діяльності товариства, ці господарські операції не спричинили реальні зміни майнового стану товариства, а отже неможливо встановити зв`язок отриманих послуг та прибутку. Тому позивач вважає, що правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а мав мету виведення грошових коштів з власності позивача без належних на те підстав з метою незаконного збагачення відповідача та, можливо, представника товариства.

Звертає увагу суду, що укладений правочин є фіктивним, адже відповідач не вчинив необхідних дій, спрямованих на досягнення правових наслідків, які обумовлені правочином, та не надав послуг. Натомість, директор позивача лише формально підписав пакет документів та безпідставно перерахував на рахунки відповідача грошові кошти. Зокрема, у позивача відсутні будь-які документи чи інше підтвердження реальності, доцільності та економічної обґрунтованості замовлення у відповідача зазначених у правочині послуг на відповідну суму, досягнення внаслідок такої угоди основної мети діяльності товариства - отримання прибутку.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі №924/121/23, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача під час судового розгляду спору та у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що 15.05.2018 року протоколом №15/05/18 продовжено повноваження генерального директора позивача Харуна Л.В. на 5 років, погоджено укладення та уповноваженого генерального директора на укладення та підписання будь-яких правочинів без обмежень. Також зазначеним протоколом прийнято рішення укласти рамковий трудовий контракт з генеральним директором Харуном Л.В., у якому передбачено право керівника укладати будь-які правочини. Вказане, на переконання відповідача, свідчить про те, що директор Харун Л.В., підписуючи оскаржуваний правочин, не перевищив власні повноваження. Окрім того, у ЄДРЮО, ФОП та ГФ станом на дату укладення оспорюваного договору було зазначено про відсутність обмежень директора Харуна Л.В. на підписання договорів. З посиланням на позиції Верховного Суду стверджує про наступне схвалення правочину товариством. Зауважує також про позитивний ефект від надання юридичних послуг відповідачем, оскільки зріс чистий дохід підприємства.

З приводу зловмисної домовленості сторін зазначає про недоведення позивачем вказаної обставини, а щодо фіктивності правочину наголошує на здійсненні платежу за договором, що є свідченням передання майна на виконання умов укладеного договору, а також наданні послуг відповідачем з метою вдосконалення внутрішніх процесів поточної роботи суб`єкта господарювання.

Додатково заявляє про пропуск строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Позивач у відповіді на відзив вважає відзив відповідача необґрунтованим з мотивів, викладених у позовній заяві. Наголошує, що документи, долучені до відзиву, зокрема, рамковий трудовий контракт та протокол загальних зборі в учасників товариства від 15.05.2018 року, є виготовленими виключно для подачі до судових органів з метою створення зовнішньої видимості правомірності дій бувшого генерального директора Харуна Л.В . Так, вказані документи відсутні в реєстраційній справі, окрім того, товариство для участі у публічних торгах подавало листи з повідомленням про наявність обмежень у директора Харуна Л.В. на укладення угод на суму понад 50000,00 грн. Також позивачем про участі у процедурах закупівлі від 23.05.2019 року надавалось тендерному комітету трудовий контракт від 02.05.2019 року, укладений із одноосібним учасником товариства ОСОБА_1 та рішення одноосібного учасника ОСОБА_1 від 02.05.2019 року (про продовження перебування на посаді Харуна Л.В. на 1 рік та укладення контракту).

Стверджує, що станом на 16.05.2018 року ОСОБА_3 не був учасником позивача, а директором Харуном Л.В. при взаємодії із банківськими установами на підтвердження повноважень подавались наказ від 04.04.2018 року про призначення генерального директора, трудовий контракт від 04.05.2018 року та протокол від 04.05.2018 року. Окрім того, 28.04.2019 року у товаристві змінився учасник, який своїм рішенням 07.05.2019 року затвердив нову редакцію статуту, тому рішення попередніх учасників в частині повноважень керівника товариства не можуть вважатись дійсними.

Акцентує увагу і на тому, що відповідачем ні до суду, ні позивачу не надано жодного підготовленого інформаційного матеріалу за результатами проведення аналізу поточної роботи товариства, що було предметом спірного договору, а подані первинні документи на підтвердження господарських операцій за спірним правочином не підтверджують їх реальне вчинення.

Щодо пропуску строку позовної давності зазначає про продовження строків позовної давності на час дії карантину з метою запобігання поширенню вірусу COVID-19.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив стверджує про реальність господарських операцій за договором, укладення його директором не з перевищенням повноважень та подальшому схваленні правочину товариством. Твердження позивача про виготовлення рамкового трудового контракту та протоколу загальних зборів учасників товариства від 15.05.2018 року лише для подання до судових органів вважає не підтвердженим припущенням.

Позивач у додаткових поясненнях повторно зазначає про обізнаність відповідача із обмеженнями представника по причині зазначення в договорі, що останній діє на підставі статуту, та необхідність подальшого схвалення правочину лише загальними зборами учасників.

Відповідач у додаткових поясненнях просить суд відмовити в позові з мотивів, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 04052018 від 04.05.2018р. за участю фізичної особи-резидента ОСОБА_1 , що володіє 99% голосів, вирішено, зокрема, подовжити термін перебування Харуна Л.В. на посаді генерального директора товариства строком на 1 рік з 04.05.2018р. до 03.05.2019р. та укласти з ним трудовий контракт на новий строк у встановленому порядку.

Згідно протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 15/05/18 від 15.05.2018р. вирішено:

1) обрати головою загальних зборів учасників товариства ОСОБА_3 , секретарем загальних зборів учасників товариства Харуна Л.В. ;

2) продовжити перебування Харуна Л.В. на посаді генерального директора товариства на термін 5 (п`ять) років, з 16.05.2018р. по 16.05.2023р. включно;

3) в зв`язку з прийнятими рішеннями, укласти товариством рамковий трудовий контракт з генеральним директором товариства Харуном Л.В . Уповноважити учасника товариства ОСОБА_3 на укладення та підписання від імені товариства рамкового трудового контракту з генеральним директором товариства Харуном Л.В. , з правом визначення всіх істотних умов цього контракту на власний розсуд;

4) погодити укладення та уповноважити генерального директора товариства Харуна Л.В. на підписання будь-яких правочинів без обмежень, зокрема, але не виключно: договорів купівлі-продажу автомобілів, договорів лізингу, договорів надання послуг з ремонту та обслуговування автомобілів, договорів про надання поворотної фінансової допомоги, договорів поставки, договорів підряду, договорів з надання послуг консультування з питань комерційної діяльності та керування, договорів про надання банківських послуг, договорів банківської гарантії, комісійних договорів, дилерських договорів, договорів страхування, договорів доручення, агентських договорів, договорів про надання юридичних послуг, договорів про надання правової (правничої) допомоги, договорів про проведення аудиту, договорів безповоротної фінансової допомоги, договорів про закупівлю товарів та/або послуг за державні кошти, договорів про співробітництво, договорів про надання послуг з керування комп`ютерним устаткуванням, договорів з надання послуг з комп`ютерного програмування, договорів оплатного та безоплатного зберігання договорів перевезення, кредитних договорів, догорів поруки, договорів уступки (відступлення) права вимоги, договорів переведення боргу, договорів оренди, договорів суборенди, договорів про зарахування однорідних зустрічних вимог, договорів оренди, відчуження, застави основних засобів, інших матеріальних цінностей, що належать товариству, договорів купівлі-продажу, договорів оренди та/або суборенди транспортних засобів, договорів позички, договорів про внесення змін/додаткових угод про внесення змін до зазначених договорів та договорів/додаткових угод про розірвання зазначених договорів, з правом визначення істотних умов таких правочинів на власний розсуд та без обмеження сум та строку дії кожного з вказаних правочинів. Уповноважити генерального директора товариства Харуна Л.В. на підписання первинної бухгалтерської документації пов`язаної з виконанням вищезазначених правочинів, на підписання тендерних пропозицій для участі в публічних та приватних закупівлях, на відкриття/закриття банківських рахунків, на придбання та списання основних засобів, на прийняття товариством боргових гарантійних зобов`язань третіх осіб, дозволити безкоштовно передавати майно будь-яким фізичним або юридичним особам, надавати позики, виступати поручителем, списувати та ліквідовувати основні засоби, здійснювати індексацію основних фондів.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 16/05/18 від 16.05.2018р. вирішено:

1) обрати головою загальних зборів учасників товариства ОСОБА_3 , секретарем загальних зборів учасників товариства Харуна Л.В. ;

2) в зв`язку з допущенням технічних помилок при виготовлені протоколу № 15/05/18 загальних зборів учасників товариства від 15.05.2018р., внести зміни до протоколу, а саме:

викласти назву протоколу в наступній редакції: "Протокол № 15/05/18 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто";

викласти преамбулу протоколу в наступній редакції: "На загальних зборах присутні учасники товариства: ТОВ "Холдинг-Інвест" в особі генерального директора ОСОБА_3 , який діє на підставі статуту, яке володіє часткою в розмірі 100% статутного капіталу товариства. Загалом на Загальних зборах учасників товариства присутні учасники, які мають частку в статутному капіталі товариства 100% голосів. Збори повноважні приймати будь-які рішення з питань порядку денного у відповідності до статуту товариства та чинного законодавства України";

викласти прийняте рішення № 3 в наступній редакції: "В зв`язку з прийнятими рішеннями, укласти товариством рамковий трудовий контракт з генеральним директором товариства Харуном Л.В . Уповноважити голову загальних зборів учасників товариства ОСОБА_3 на укладення та підписання від імені товариства рамкового трудового контракту з генеральним директором товариства Харуном Л.В. , з правом визначення всіх істотних умов цього контракту на власний розсуд";

викласти інформацію про підписантів протоколу в наступній редакції: "Голова Загальних зборів учасників Товариства ОСОБА_3 . Секретар Загальних зборів учасників Товариства Харун Л.В. ".

16.05.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі ОСОБА_3 , який діє на підставі протоколу № 15/05/18 загальних зборів учасників товариства від 15.05.2018р. та Харуном Л.В. укладено рамковий трудовий контракт, відповідно до якого Харун Л.В. з 16.05.2018р. призначається на посаду генерального директора ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" (керівник), терміном на 5 років.

Відповідно до п. 2.6. контракту керівник має право, зокрема: діяти від імені товариства, представляти його у всіх товариствах, в установах та організаціях без особливого на те доручення та без обмежень; користуватись правом розпорядження коштами товариства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства України; укладати будь-які правочини з правом визначення істотних умов таких правочинів на власний розсуд та без обмеження сум та строку дії кожного з вказаних правочинів; підписувати первинну бухгалтерську документацію пов`язану з виконанням вищезазначених правочинів; підписувати тендерні пропозиції для участі в публічних та приватних закупівлях; вирішувати інші питання, віднесені законодавством України, вищим органом товариства, статутом товариства і цим контрактом до компетенції керівника.

Згідно п. 6.1. контракту даний контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 5 років, до 16.05.2023 року включно.

02.05.2019р. учасником товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі учасника ОСОБА_1 , яка є власником частки у розмірі 100% статутного капіталу товариства, що відповідає 100% голосів учасників товариства, прийнято рішення № 02/05/19, згідно якого продовжено термін перебування Харуна Л.В. на посаді генерального директора товариства з 03.05.2019р. до 02.05.2020р. включно та укласти з ними трудовий контракт на новий строк у встановленому порядку.

02.05.2019р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі учасника ОСОБА_1 та Харуном Л.В. укладено трудовий контракт про те, що Харун Л.В. з 03.05.2019р. призначається на посаду генерального директора ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" (керівник) терміном на 1 рік на підставі рішення учасника товариства № 02/05/19 від 02.05.2019р.

Відповідно до п. 2.6. контракту керівник має право: діяти від імені товариства, представляти його у всіх товариствах, в установах та організаціях без особливого на те доручення; укладати від імені товариства будь-які господарські та інші угоди; видавати доручення; відкривати рахунки в банках; без обмежень укладати з банками угоди про надання кредитів та договори застави будь-якого майна та/або майнових прав (в тому числі товариства, як цілісного майнового комплексу) для забезпечення як власних зобов`язань товариства, так і зобов`язань третіх осіб; користуватись правом розпорядження коштами товариства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства України; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників товариства; вирішувати інші питання, віднесені законодавством України, Вищим органом товариства, статутом товариства і цим контрактом до компетенції керівника.

Даний контракт набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 1 (одного) року, до 02.05.2020р. включно.

Рішенням учасника товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 07/05/19 від 07.05.2019р. затверджено статут у новій редакції, відповідно до п. 1 якого товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" є суб`єктом господарювання, що діє на принципах самоокупності.

Відповідно до п. 1.2. статуту товариство створено та діє відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", інших нормативно-правових актів чинних на території України, та цього статуту.

Згідно п. 1.4. статуту учасником (учасниками) товариства є: фізична особа-резидент ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 2.1. статуту метою діяльності товариства є одержання прибутку.

Пунктом 4.1. статуту передбачено, що учасник товариства має право відчужувати свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Як передбачено п. 7.1. статуту, органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Вищим органом товариства є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства та/або призначених ними представників. Учасники вправі в будь-який час замінити свого представника у загальних зборах учасників. Учасники товариства мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Відповідно до п. 7.2. статуту річні загальні збори учасників скликаються протягом шести місяців наступного за звітним року, якщо інше не встановлено законом. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.

Згідно п. 7.23. статуту у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

У відповідності до п. 7.24. статуту у товаристві створюється виконавчий орган - Дирекція на чолі з Генеральним директором, який здійснює управління поточною діяльністю товариства.

Як передбачено п. 7.25. статуту, до компетенції Генерального директора товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Пунктом 7.26. статуту передбачено, що Генеральний директор, керівники структурних підрозділів, філій, представництв, інші посадові особи товариства не мають права без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства здійснювати наступні дії:

укладати правочини: оренди, відчуження, застави основних засобів, інших товарно-матеріальних цінностей, що належать товариству; залучення кредитних коштів, як в національній, так і в іноземній валюті; прийняття товариством боргових гарантійних зобов`язань третіх осіб; про спільну (сумісну) діяльність із залученням основних засобів товариства; про виробничу кооперацію; оренди нежитлових приміщень; про створення спільних підприємств, господарських товариств; інші угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень; безкоштовно передавати майно будь-яким фізичним або юридичним особам, надавати позики, виступати поручителем (укладати договір поруки); списувати, ліквідовувати основні засоби; здійснювати індексацію основних фондів; здійснювати будь-які дії пов`язані з погіршенням (зменшенням), (вносити зміни до документації) щодо прав землекористування товариства (його підприємств, підрозділів), прав власності на майно (об`єкти нерухомості, тощо) (п. 7.26.1. статуту).

Відповідно до п. 7.27. статуту Генеральний директор підзвітний загальним зборам учасників та організовує виконання їхніх рішень. Генеральний директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства.

Згідно п. 7.28. статуту Генеральний директор товариства діє від імені товариства в межах встановлених законодавством України та цим статутом, а також має право діяти від імені товариства без довіреності.

У відповідності до п. 7.29. статуту Генеральний директор може прийматися на роботу на контрактній основі. Повноваження директора можуть бути доповнені або обмежені за рішенням загальних зборів учасників з оформленням відповідного протоколу. Копія протоколу в обов`язковому порядку направляється Генеральному директору.

02.09.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі генерального директора Харуна Л.В., який діє на підставі статуту, (замовник) та фізичною особою-підприємцем Раац Наталею Олександрівною (виконавець) укладено договір № 02/09/19-4 про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги вказані в додатку № 1 до цього договору, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець надає замовнику юридичні послуги вказані в додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 2.2. договору виконавець надає замовнику юридичні послуги в строк до 30.11.2019 року.

У відповідності до п.п. 3.2.4., 3.2.5. договору замовник зобов`язаний протягом двох робочих днів оплатити розраховані виконавцем будь-які обов`язкові платежі, що виникли в межах надання юридичних послуг виконавцем; оплатити надані юридичні послуги на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Як передбачено п. 4.1. договору, вартість послуг, що надаються замовнику виконавцем узгоджена сторонами та зазначена в додатку № 1 до цього договору і становить 200000,00 грн без ПДВ.

До вартості юридичних послуг включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору, державне мито, адміністративний збір, послуги нотаріуса та інші обов`язкові платежі, що можуть виникнути при наданні юридичних послуг виконавцем (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 4.5. договору підставою для оплати послуг наданих виконавцем є рахунок про оплату послуг, який надається замовнику для оплати разом з актом приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 4.6. договору замовник оплачує надані послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

У відповідності до п. 7.1. договору цей договір набирає юридичної сили з моменту підписання його сторонами.

Як передбачено п. 7.2. договору, він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 року, але не раніше ніж до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Після закінчення строку дії договору він пролонгації не підлягає (п. 7.3. договору).

Всі додатки та додаткові угоди до договору підписуються сторонами договору та є його невід`ємною частиною (п. 8.1. договору).

02.09.2019 року товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі генерального директора Харуна Л.В., який діє на підставі статуту, (замовник) та фізичною особою-підприємцем Раац Наталею Олександрівною (виконавець) підписано додаток № 1 до договору № 02/09/19-4 про надання правової допомоги від 02.09.2019 року, у якому сторонами погоджено вартість послуг - 200000,00 грн та перелік послуг, які надаються виконавцем, а саме: аналіз поточної роботи товариства на предмет відповідності чинному законодавству України у сфері здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери; надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів; гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів; захисту прав споживачів; охорони праці; екологічної безпеки; метрології та стандартизації, пожежної безпеки; кадрової роботи; ведення договірної роботи, оформлення первинної бухгалтерської документації, а також підготовка інформаційних матеріалів за результатами проведеного аналізу.

31 жовтня 2019 року сторонами у справі складено акт приймання - передачі наданих послуг, згідно з п. 1 якого виконавець з 02 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року надав замовнику послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг №02/09/19-4 від 02.09.2019 року, а замовник прийняв надані послуги.

Вартість послуг за період, вказаний в п.1 цього акту, становить 200 000 грн. 00 коп., що складається з юридичних послуг, вказаних в додатку №1 до договору про надання юридичних послуг №02/09/19-4 від 02.09.2019 року (п. 2 акту).

Відповідно до п.3 акту жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг замовник до виконавця не має.

За умовами п. 4 акту, він підписаний у двох примірниках українською мовою, по одному примірнику - для кожної сторони. Обидва примірники мають однакову юридичну силу.

Договір, додаток №1 та акт приймання - передачі наданих послуг містять підписи та відтиски печаток сторін. Від позивача договір, додаток та акт підписані генеральним директором Харуном Л.В. та скріплені відтиском печатки ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто".

Рішенням власника (учасника) товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 1/2022 від 15.07.2022р. припинено повноваження та звільнено з посади генерального директора товариства Харуна Л.В. з 15.07.2022р. та призначено з 16.07.2022р. генеральним директором товариства Гвоздьову Д.М.

Наказом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 2908/2/-К від 28.08.2022р. призначено: Гвоздьову Л.В. на посаду першого заступника генерального директора товариства з 30.08.2022р. за контрактом, Шевчука В.В. на посаду радника генерального директора товариства з 30.08.2022р. за контрактом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" звернулося до слідчого СВ Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області із заявою від 08.03.2023р. № 68/23/кп0412, у якій просило: за вказаними у заяві відомостями про незаконне заволодіння особливо важливими документами зареєструвати кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України; вжити невідкладних заходів по розшуку та поверненню в законне користування для ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" викраденої документації товариства.

З всього вищевикладеного, з мотивів, зазначених у позовній заяві, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.

У вказаній нормі матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Положеннями статті 204 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктивного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним правочину, вчиненого директором ТОВ "Фаворит-Авто" Харуном Л.В. з перевищенням повноважень, внаслідок зловмисної домовленості, а також з підстав фіктивності правочину.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст.2,80,91,92 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов`язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вбачається зі змісту першого речення цієї статті, у ній йдеться про випадки, коли правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, в подальшому спричиняє правові наслідки саме для особи, яку представляв представник (а не для представника, що підписав договір).

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно виступає від імені юридичної особи не може перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення цього обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц міститься такий правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 92 та статті 241 ЦК:

«Таким чином, частина третя статті 92 ЦК встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (ст.ст. 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання».

Такі ж висновки щодо застосування частини 3 статті 92 ЦК відтворені і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, прийнятих у подібних правовідносинах (наприклад, постанова від 29.01.2020 у справі № 924/678/18). Такі ж висновки щодо наслідків обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи для третьої особи містяться у постанові Верховного Суду від 23.11.2021 по справі № 911/604/19.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, суди мають встановити або реальну обізнаність третьої особи про наявність обмежень або виходити із правової презумпції, що за всіма обставинами контрагент за договором не міг про них не знати. З урахуванням наведеного, зазначення у правочині відомостей про те, що голова правління діє на підставі статуту, не є достатньою підставою для того, щоб вважати контрагента таким, що повністю ознайомлений з повноваженнями керівника. У такому випадку також потрібно брати до уваги наявність відомостей про обмеження повноважень голови правління в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, будь-які сумніви щодо наявності обмежень повноважень виконавчого органу (нечіткість викладення положень, розмиті критерії кваліфікації правочинів, які потребують погодження вищого органу), які закріплені в статуті, рівно як відсутність таких обмежень у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мають тлумачитися на користь контрагента (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 22.01.2022 року у справі №911/841/20).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзац 2 частини 2 статті 98 Цивільного кодексу України), про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Приписи частини 3 статті 92 ЦК спрямовані на те, що саме на юридичну особу покладається доведення того, що обмеження повноважень виконавчого органу не перебувало поза межами розумного контролю третьої особи.

Відтак, висновок про обізнаність контрагента із положеннями статуту з огляду на наявність в договорі положення, що представник діє на підставі статуту, покладає за відсутності відповідної законодавчої норми додатковий обов`язок по доведенню добросовісності контрагента на самого контрагента (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 05.04.2023 року у справі №904/2465/21).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори від імені позивача підписані директором Харуном Л.В., який діє на підставі статуту, про що зазначено в преамбулі вказаних договорів.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи (п.13 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Разом з цим, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (як єдиному відкритому джерелі інформації про органи управління товариства) станом на дату укладання оспорюваного правочину - 02.09.2019 року було зазначено, що Харун Л.В. є керівником, має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі, підписувати договори (без обмежень). Тобто, реєстр не містив відомостей про обмеження повноважень керівника ТОВ "Фаворит-Авто", а тому відповідач міг розумно покладатися на відомості з Єдиного державного реєстру, внесення актуальної інформації до якого було обов`язком позивача.

Доводи позивача про те, що позаяк відповідач є адвокатом, остання могла ознайомитись із документами товариства, поданими для участі в публічних торгах, є припущеннями.

З вищевикладеного, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. В такому випадку для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили.

З приводу твердження позивача про зловмисну домовленість представника позивача та відповідача судом враховується наступне.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому немає значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 28 травня 2009 року по справі №6-6639вов09 та Верховним Судом в постановах від 07 серпня 2019 року в справі №753/7290/17 (провадження №61-11158св19) та від 02.10.2019 у справі №541/2700/16-ц (провадження №61-46787св18).

Посилаючись на наявність зловмисної домовленості між сторонами правочину, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами обставин наявності умисного зговору між представником позивача та відповідачем з метою отримання власної або обопільної вигоди, а саме: що представник за оспорюваним правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах, або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

Доводи позивача про завищення вартості наданих послуг, приховування детальних документів про виконання послуг від позивача, відсутність реальних змін майнового стану позивача та неможливість встановити зв`язок отриманих послуг та прибутку, виведення грошових коштів з власності позивача з метою збагачення відповідача і, можливо, представника позивача, без надання належних та допустимих доказів у їх підтвердження носять характер припущень та не можуть бути покладені в основу висновків суду.

З огляду на наведене у сукупності, посилання позивача на визначену ст. 232 ЦК України підставу для визнання оспореного правочину недійсним, а саме, вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, не знайшли свого підтвердження.

З приводу тверджень позивача про фіктивність оспорюваного правочину як підстави для визнання його недійсним суд приймає до уваги наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі № 369/11268/16-ц зазначила, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Також фіктивний правочин характеризується тим, що усі сторони договору поінформовані про його фіктивність; письмовим текстом договору створюється лише видимість правовідносин між сторонами; мета вчинення фіктивного правочину не має значення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №924/1014/18, згідно яких фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

В обґрунтування фіктивності оспорюваного правочину позивач вказує на те, що відповідач не вчинив необхідних дій, спрямованих на досягнення правових наслідків, які обумовлені спірним правочином, не надав послуг, визначених договором, директор товариства лише вчинив дії щодо формального підписання пакету документів та безпідставно перерахував відповідачу кошти, відсутність первинних документів, що підтверджують фактичне отримання послуг.

Верховний Суд в ухвалі від 14.01.2021 року у справі №923/1067/19 зазначив, що "послуга": це дія, що приносить користь іншій особі; це продукт, результат діяльності певної особи. Тобто "послуга" - це "невидимий товар", який можна купити, але фізично не відчути, що продається не як результат виробництва, а як дія та/чи/або продукт, результат діяльності. Послуги є двостороннім зобов`язанням, за наявністю як замовника так і виконавця. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України). За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України).

Верховний Суд відзначив, що предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. У зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб.

З викладеного судом критично оцінюються доводи позивача щодо відсутності доказів фактичного надання послуги, адже як процес її надання, так і результат може не мати матеріального вираження та підтвердження.

Оскільки за результатами виконання договору сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг та здійснено перерахування коштів, відсутні підстави для висновку про фіктивність оспорюваного правочину.

З приводу заяви відповідача про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, про що заявили відповідачі у справі, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 26.11.2019 у справі №904/841/18, від 20.01.2020 у справі №924/774/18, від 07.04.2021 у справі №911/2669/19, від 13.10.2021 у справі №914/687/20.

Оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору по суті, відсутні підстави для вирішення питання про сплив строку позовної давності.

З огляду на все вищезазначене, в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни, м. Хмельницький про визнання недійсним правочину, суд відмовляє в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни, м. Хмельницький про визнання недійсним правочину відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2023 року

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/

Віддрук. у 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (29015, м. Хмельницький, проспект Миру, 101/2; ІНФОРМАЦІЯ_2) - рек. з пов. про вручення; 3 - відповідачу (АДРЕСА_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) - рек. з пов. про вручення.