ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року Справа № 915/355/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс", проспект Богдана Хмельницького, буд. 147, м. Дніпро, 49033 ()

представник позивача: адвокат Талоконов К. В., проспект Слобожанський, 31Д, м. Дніпро, 49083

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача Фермерського господарства "Нові зорі", вул. Набережна, 6, с. Лимани, Вітовський район, Миколаївська область, 57284 ()

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3

представник відповідача: адвокат Ткаченко О. І.,

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

до відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3

адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3

представник відповідача: адвокат Ткаченко О. І.,

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення коштів в сумі 1 141 794, 14 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Талоконов К.В. адвокат (поза межами приміщення суду),

від відповідача ФГ "Нові зорі": не з`явився,

від відповідача ОСОБА_1 : не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідача Фермерського господарства "Нові зорі" та відповідача ОСОБА_1 :

- 285 010, 44 грн. - основного боргу; 18 742, 74 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021;

- 786 429, 84 грн. - основного боргу; 51 611, 12 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

Судові витрати (судовий збір в сумі 17 126, 91 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 45 000 грн.) покласти на відповідачів.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 24.10.2022. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2022 продовжено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів з дати підготовчого засідання (до 08.11.2022 включно). Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 05.12.2022. Задоволено клопотання представників сторін про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 05.12.2022, не відбулось, у зв`язку з відпусткою головуючої судді Олейняш Е.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2022 призначено підготовче засідання на 16.12.2022 об 11:00 в режимі відеоконференції.

Підготовче засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 16.12.2022 об 11:00, не відбулось, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, зокрема, у період з 07:52 по 12:16 у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2022 призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції на 26.12.2022.

05.12.2022 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 5983/22 від 05.12.2022), в якій позивач просить суд:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідачів суми основної заборгованості в розмірі 30 000 грн.

2. Стягнути солідарно з відповідача Фермерського господарства «Нові зорі» та відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Агроспейс»:

- 599 465, 59 грн. - основного боргу; 58 056, 77 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021;

- 1 341 440, 97 грн. - основного боргу; 165 908, 89 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

Відповідно до ст. 46 ГПК України заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 5983/22 від 05.12.2022) прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням вищевказаної заяви, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів щодо продовження строку для надання відзиву (вх. № 5974/22 від 02.12.2022). Закрито підготовче провадження у справі № 915/355/22. Розгляд справи по суті в режимі відеоконференції призначено в судовому засіданні на 30.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2023 заяву про відвід судді і секретаря залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2023 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 17.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.02.2023 зупинено провадження у даній справі № 915/355/22 до розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2023 по справі № 915/355/22 та повернення матеріалів господарської справи № 915/355/22 із суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 повернуто без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2023 у справі № 915/355/22.

17.03.2023 до Господарського суду Миколаївської області надійшли матеріали справи № 915/355/22.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2023 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 06.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2023 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.04.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 07.04.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.

07.04.2023 на адресу Господарського суду Миколаївської області від представника відповідачів засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. № 4323/23 від 07.04.2023), в якому представник відповідачів адвокат Ткаченко О. І. зазначила, що в судове засідання 07.04.2023 не взмозі прибути ні відповідачі, на адвокат, у зв`язку з чим просила розглянути справу за наявними доказами з урахуванням позиції відповідачів, що була висловлена у попередньому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Клопотання представника відповідача про розгляд справи без участі відповідачів та/або представника відповідачів судом розглянуто та задоволено.

Інші заяви та клопотання відсутні.

В судовому засіданні 07.04.2023 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

В судовому засіданні 07.04.2023 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем Фермерським господарством "Нові зорі" умов договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс" та Фермерським господарством "Нові зорі", а саме зобов`язання щодо своєчасної оплати (внесення) чергового лізингового платежу (четвертий платіж згідно графіку) в сумі 285 010, 44 грн. Внаслідок порушення строків внесення чергового лізингового платежу позивачем нараховано відповідно до ст. 625 ЦК України та умов договору 18 742, 74 грн. - 70 % річних.

Крім того, 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс" (продавець), Фермерським господарством "Нові зорі" (покупець) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №1 П/6АП-21 (договір № 1П/6), за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед продавцем в повному обсязі солідарно відповідати перед продавцем за виконання покупцем своїх зобов`язань, які випливають з договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021.

В зв`язку з порушенням Фермерським господарством "Нові зорі" умов договору фінансового лізингу № 6АП-21 позивач звернувся до суду про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості в розмірі 303 753, 18 грн. (285 010, 44 грн. - основного боргу + 18 742, 74 грн. - 70 % річних).

Підставою позову позивачем також зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем Фермерським господарством "Нові зорі" умов договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс" та Фермерським господарством "Нові зорі", а саме зобов`язання щодо своєчасної оплати (внесення) чергового лізингового платежу (третій та четвертий платіж згідно графіку) в сумі 786 429, 84 грн. Внаслідок порушення строків внесення чергових лізингових платежів позивачем нараховано відповідно до ст. 625 ЦК України та умов договору 51 611, 12 грн. - 70 % річних.

Крім того, 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс" (продавець), Фермерським господарством "Нові зорі" (покупець) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №1 П/7АП-21 (договір № 1П/7), за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед продавцем в повному обсязі солідарно відповідати перед продавцем за виконання покупцем своїх зобов`язань, які випливають з договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

В зв`язку з порушенням Фермерським господарством "Нові зорі" умов договору фінансового лізингу № 7АП-21 позивач звернувся до суду про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості в розмірі 838 040, 96 грн. (786 429, 84 грн. - основного боргу + 51 611, 12 грн. - 70 % річних).

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 16, 524, 526, 530, 533, 553, 554, 610, 611, 625, 629, 692, 762, 806 ЦК України, Законом України "Про фінансовий лізинг" та умовами договорів.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідачів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2022 про відкриття провадження у справі встановлено відповідача строк у 15 днів для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2022 продовжено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів з дати підготовчого засідання (до 08.11.2022 включно).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів щодо продовження строку для надання відзиву (вх. № 5974/22 від 02.12.2022).

Відповідачі не скористались наданим їм ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 06.04.2023 представник відповідача усно зазначила наступне:

- до 24.02.2022 (початку збройної агресії РФ) відповідачами належним чином виконувались зобов`язання по договорам фінансового лізингу;

- відповідач здійснював діяльність в зоні бойових дій та припинив свою діяльність, крім того, втратив врожай;

- відповідач, посилаючись на положення ст. 617 ЦК України, зазначає про наявність обставин непереборної сили, у зв`язку з чим, на його думку, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання. Підтвердженням обставин непереборної сили є лист ТПП від 24.02.2022 та акти обстежень земельної ділянки;

- відповідач не відмовляється від оплати за товар та звертався до позивача з розстрочкою, відстрочкою тощо;

- стягнення штрафних санкцій не може бути застосовано до відповідачів, у зв`язку з їх скрутним майновим станом.

Представник відповідачів усно заявив клопотання про звільнення відповідачів від сплати відсотків річних, судового збору та витрат на професійну (правничу) допомогу, у зв`язку з майновим станом відповідачів.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив

наступне.

3.1. Договір фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021.

22.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова Компанія «Агроспейс» (лізингодавець) та Фермерським господарством «Нові Зорі» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021.

Відповідно до п. 12.1 договору строк дії договору з 22 червня 2021 року по 20 листопада 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Даний договір втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідно до умов цього договору, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування об`єкт лізингу (предмет лізингу або майно), а лізингоодержувач приймає майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладання договору, найменування, марка, модель наведені в Додатку № 1 «Специфікація». Серійний номер та рік випуску майна вказуються в Акт приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу на підставі Акту приймання-передачі майна за адресою: 49041, м. Дніпро, вул. Стартова, буд. 32. З дати підписання Акта приймання-передачі майна майно вважається переданим лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 2.2 договору передача предмета лізингу лізингодавцем лізингоодержувачу здійснюється впродовж 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (п. 4.2 договору), а також комісії, зазначеної в п. 4.3 договору.

Відповідно до п. 2.3 договору з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмета лізингу починається строк володіння та користування (строк лізінгу) лізингоодержувачем предметом лізингу, який не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 2.4 договору предмет лізингу знаходиться в місці експлуатації за адресою: Україна, 57284, Миколаївська область, Вітовський район, село Лимани, вул. Набережна, буд. 6.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість майна становить гривневий еквівалент 36 600 (тридцять шість тисяч шістсот Євро 00 центів) Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (http://www.udinform.com/index/php?option=com_dealingquotation&task=closeukr), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі - Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшений на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 1 187 307, 66 (один мільйон сто вісімдесят сім тисяч триста сім грн. 66 коп.) гривень, у тому числі ПДВ 197 884, 61 грн. (вартість майна). Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі майна, збільшеним на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Акту приймання-передачі), відповідно до умов п. 3.1.1 договору.

Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення Міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право використовувати у якості Міжбанківського курсу середньозважений курс Євро, встановлений на інтернет-сайті http://coursedealing.com.ua на власний розсуд.

Відповідно до п. 4.1 договору розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором.

Ціна договору в гривні автоматично змінюється пропорційно зміні Міжбанківського курсу фактичної оплати, Міжбанківського курсу Графіку, Міжбанківського курсу Акту приймання-передачі по відношенню до Міжбанківського курсу договору, і в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні.

Якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс Графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

Якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу раніше строку його оплати, вказаного в Графіку, платіж зараховується, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

Лізингові платежі складаються з:

4.1.1 сума, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в Графіку, помноженої на фіксований Міжбанківський курс Акту приймання-передач;

4.1.2 винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно, яка не може бути менше за одну (одну) гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна;

4.1.3 одноразової комісії за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг.

Лізингові платежі включають плату за страхування майна відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договору за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг лізингоодержувач сплачує одноразову комісію, в розмірі 91,50 (дев`яносто один Євро 50 центів) Євро у строк до 29.06.2021. Комісія сплачується лізингоодержувачем на поточний рахунок лізингодавця в національній валюті за Міжбанківським курсом фактичної оплати.

Відповідно до п. 4.4 договору будь-які платежі лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору (надалі - Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Відповідно до абз. 1 п. 4.6 договору оплата лізингових платежів лізингодавцем здійснюється в безготівковій формі шляхом переказу належних до сплати сум на розрахунковий рахунок лізингодавця. При цьому всі платежі, здійснені лізингоодержувачем, зараховуються в наступній послідовності:

- сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за даним договором;

- сплата суми заборгованості лізингоодержувача перед лізингодавцем за простроченими лізинговими платежами;

- сплата поточних лізингових та інших платежів, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 4.7 договору всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов`язань за договором виходячи з Міжбанківського курсу Євро, встановленого на відповідний банківський день (встановлений чинною Постановою НБУ щодо строків здійснення банками купівлі іноземної валюти за дорученням юридичних осіб) після зарахування грошових коштів лізингодавцю згідно умов договору.

При цьому, якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним грошових зобов`язань в Євро згідно умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів здійснити відповідну доплату; якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні виявиться більше, ніж необхідно для виконання ним грошових зобов`язань в Євро згідно умов договору, лізингодавець зобов`язаний зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по договору.

Відповідно до п. 4.8 договору при зміні курсу на дату зарахування грошових коштів згідно п. 4.7 договору по відношенню до Міжбанківського курсу фактичної оплати та/або Міжбанківського курсу Графіку, пропорційно автоматично змінюється і Ціна договору, і в даному випадку, немає потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору.

Відповідно до п. 5.4 договору лізингодавець зобов`язується:

5.4.1 Передати в лізинг лізингоодержувачу відповідно до Специфікації в обумовлені даним договором строки майно

5.4.2 Передати майно у власність лізингоодержувача за договором купівлі-продажу (викупу) Предмета лізингу після виплати всієї суми лізингових платежів відповідно до Графіку та сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 6.7 договору лізингодавець має право за своїм вибором стягувати з лізингоодержувача недоотримані відсотки.

Відповідно до п. 9.1 договору ціна договору складається з гривневих еквівалентів: вартості майна, винагороди лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно та одноразової комісії, визначених у Євро.

Відповідно до п. 9.2 договору платежі винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно становлять гривневий еквівалент 6 194, 64 (шість тисяч сто дев`яносто чотири Євро 94 цента) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 200 954, 74 (двісті тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 74 копійки) гривень. Платежі як винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 4.1.2 договору.

Відповідно до п. 9.3 договору одноразова комісія, передбачена п. 3.3 договору становить гривневий еквівалент 91, 50 (дев`яносто один Євро 50 центів) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 2 968, 27 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень 27 копійок) гривень.

Відповідно до п. 9.4 договору ціна договору становить гривневий еквівалент 42 886, 14 (сорок дві тисячі вісімсот вісімдесят шість Євро 14 центів) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 1 391 230, 67 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча двісті тридцять гривень 67 копійок) гривень, у тому числі ПДВ 197 884, 61 гривень.

Додатками до договору є:

- Додаток № 1 "Специфікація майна";

- Додаток № 2 "Графік внесення лізингових платежів;

- Додаток № 3 "Акт приймання-передачі майна".

Так, відповідно до Специфікації сторони погодили предмет лізингу (майно), а саме: "Дисковая борона-лущильник прицепная Farmet Softer 4,5 PS вартістю 36 600, 00 Євро.

Відповідно до Акту приймання передачі від 20.07.2021 лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав майно (предмет лізингу). Акт підписано без зауважень.

Згідно з анкетою лізингоодержувача власником Фермерського господарства «Нові Зорі» є голова фермерського господарства Полуектов Сергій Миколайович.

Відповідно до заявки від 25.06.2021 на придбання лізингового майна ФГ «Нові Зорі» просило придбати для передачі в лізинг наступне обладнання (майно):

- Дисковая борона-лущильник прицепная, модель Farmet Softer 4.5 PS, підприємство-продавець/постачальник «ТК «Агроспейс», ціна за одиницю - 36 600, 00 Євро;

- Трактор Valtra, модель T194A Active, ціна за одиницю - 93 300, 00 Євро.

Всього 129 000, 00 Євро.

Строк, на який запитується лізинг 29 міс., розмір першого внеску 0 %.

В позовній заяві позивачем зазначено, що майно передано лізингоодержувачу після сплати останнім одноразової комісії, передбаченої умовами п. 2.1, п. 2.2 договору.

Судом встановлено, що на виконання Графіку лізингоодержувачем здійснювались наступні лізингові платежі, а саме:

- оплата частини вартості предмета лізингу по першому платежу:

20.07.2021 лізингоодержувачем проведена оплата частини вартості предмета лізингу в сумі 117 449, 76 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало еквівалент 3 660, 00 євро (117 449, 76 грн. / 32.0901 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (19.07.2021) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг;

20.07.2021 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 12 086, 09 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 376, 63 Євро (12 086, 09 грн. / 32.0901 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (19.07.2021) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Тобто, оплата по першому платежу згідно Графіку здійснена лізингоодержувачем в повному обсязі та у строки, встановлені договором.

- оплата частини вартості предмета лізингу по другому платежу:

17.02.2022 лізингоодержувачем проведена оплата частини вартості предмета лізингу в сумі 234 899, 54 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало еквівалент 7 355, 39 євро (234 899, 54 грн. / 31.9357 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (16.02.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Переплата в цій частині склала 35, 39 Євро (7 320, 00 грн. - 7 355, 39 Євро), яка на підставі п. 4.6 договору була зарахована позивачем в рахунок оплати винагороди по другому платежу.

17.02.2022 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 71 249, 51 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 2 231, 03 Євро (71 249, 51 грн. / 32.0901 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (16.02.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Тобто, оплата по другому платежу згідно Графіку здійснена лізингоодержувачем в повному обсязі. Крім того, з урахуванням вказаного вище зарахування у сумі 35, 39 Євро переплата в цій частині склала 30, 61 Євро (2 235, 81 Євро - 35, 39 Євро - 2 231, 03 Євро). Вказана переплата в розмірі 30, 61 Євро була зарахована позивачем в рахунок оплат по третьому платежу згідно графіку.

- оплата частини вартості предмета лізингу по третьому платежу:

28.06.2022 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 38 420, 28 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 1 143, 46 Євро (38 420, 28 грн. / 33.6000 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (17.03.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Оскільки згідно Графіку внесення лізингових платежів по третьому платежу відповідач мав сплатити гривневий еквівалент 1 187, 73 Євро, то несплаченими в цій частині залишились грошові кошти у гривневому еквіваленті 13, 66 Євро (1 187, 73 Євро - 30, 61 Євро - 1 143, 46 Євро).

20.07.2022 лізингоодержувачем було сплачено 15 000 грн., з яких суму в розмірі 458, 98 грн. лізингодавцем зараховано в рахунок доплати винагороди по третьому платежу, що виходячи з Міжбанківського курсу Графіку (17.03.2022) склало 13, 66 Євро (458, 98 грн. / 33.6000 грн. за 1 Євро).

Решту суми в розмірі 14 541, 02 грн. зараховано лізингодавцем в рахунок четвертого платежу, про що зазначатиметься судом нижче.

Тобто, оплата по третьому платежу згідно Графіку здійснена лізингоодержувачем в повному обсязі.

- оплата частини вартості предмета лізингу по четвертому платежу:

- 14 541, 02 грн. зараховано лізингодавцем в якості часткової оплати винагороди по четвертому платежу, що виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (19.07.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг" склало 469, 99 Євро (14 541, 02 грн. / 30.9390 грн за 1 Євро).

Лізингоодержувач згідно Графіку внесення лізингових платежів четвертий платіж мав сплатити до 20.07.2022, а саме:

- 7 320, 00 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- 854, 37 Євро - оплата винагороди.

Отже, заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по четвертому платежу становить:

- гривневий еквівалент 7 320, 00 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- гривневий еквівалент 384, 38 Євро (854, 37 Євро - 469, 99 Євро) - оплата винагороди.

Всього заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по четвертому платежу становить гривневий еквівалент 7 704, 38 Євро.

- оплата частини вартості предмета лізингу по п`ятому платежу:

Лізингоодержувач згідно Графіку внесення лізингових платежів четвертий платіж мав сплатити до 20.11.2022, а саме:

- 7 320, 00 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- 547, 53 Євро - оплата винагороди (комісії).

Всього заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по п`ятому платежу становить гривневий еквівалент 7 867, 53 Євро.

Факт проведення лізингоодержувачем (відповідачем ФГ "Нові Зорі") вищевказаних платежів підтверджується наявною в матеріалах справи банківською довідкою Банку "Південний" від 26.08.2022 № 172-168-20105-2022-БТ, а також банківською випискою по рахунку за період 22.06.2021 по 22.08.2022.

Курси валют на відповідні дати підтверджується інформацією з Міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг".

Враховуючи вищевикладене, загальна заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем за договором фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 становить 15 571, 91 Євро.

Розрахунок боргу (гривневий еквівалент) на дату подання заяви про збільшення позовних вимог згідно п. 3.1 договору відповідно до курсу продажу Євро, встановленому у Міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг"станом на 16:00 за Київським часом 24.11.2022, становить 599 465, 59 грн. (15 571, 91 Євро х 38.4966 грн за 1 Євро).

Суду не подано доказів погашення лізингоодержувачем вищевказаних платежів, строк оплати яких настав відповідно до умов Графіку.

Судом також враховано, що відповідачами не заперечується факт наявності основного боргу.

3.2. Договір фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

22.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова Компанія «Агроспейс» (лізингодавець) та Фермерським господарством «Нові Зорі» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

Відповідно до п. 12.1 договору строк дії договору з 22 червня 2021 року по 20 листопада 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Даний договір втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідно до умов цього договору, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування об`єкт лізингу (предмет лізингу або майно), а лізингоодержувач приймає майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладання договору, найменування, марка, модель наведені в Додатку № 1 «Специфікація». Серійний номер та рік випуску майна вказуються в Акті приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу на підставі Акту приймання-передачі майна за адресою: 49041, м. Дніпро, вул. Стартова, буд. 32. З дати підписання Акта приймання-передачі майна майно вважається переданим лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 2.2 договору передача предмета лізингу лізингодавцем лізингоодержувачу здійснюється впродовж 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (п. 4.2 договору), а також комісії, зазначеної в п. 4.3 договору.

Відповідно до п. 2.3 договору з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмета лізингу починається строк володіння та користування (строк лізінгу) лізингоодержувачем предметом лізингу, який не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 2.4 договору предмет лізингу знаходиться в місці експлуатації за адресою: Україна, 57284, Миколаївська область, Вітовський район, село Лимани, вул. Набережна, буд. 6.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість майна становить гривневий еквівалент 93 300 (дев`яносто три тисячі триста Євро 00 центів) Євро, що розраховується за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (http://www.udinform.com/index/php?option=com_dealingquotation&task=closeukr), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі - Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшений на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 3 026 661, 33 (три мільйони двадцять шість тисяч шістсот шістдесят одна грн. 33 коп.) гривень, у тому числі ПДВ 504 443, 55 грн. (вартість майна). Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі майна, збільшеним на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Акту приймання-передачі), відповідно до умов п. 3.1.1 договору.

Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення Міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право використовувати у якості Міжбанківського курсу середньозважений курс Євро, встановлений на інтернет-сайті http://coursedealing.com.ua на власний розсуд.

Відповідно до п. 4.1 договору розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором.

Ціна договору в гривні автоматично змінюється пропорційно зміні Міжбанківського курсу фактичної оплати, Міжбанківського курсу Графіку, Міжбанківського курсу Акту приймання-передачі по відношенню до Міжбанківського курсу договору, і в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні.

Якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс Графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

Якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу раніше строку його оплати, вказаного в Графіку, платіж зараховується, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

Лізингові платежі складаються з:

4.1.1 сума, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в Графіку, помноженої на фіксований Міжбанківський курс Акту приймання-передач;

4.1.2 винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно, яка не може бути менше за одну (одну) гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна;

4.1.3 одноразової комісії за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг.

Лізингові платежі включають плату за страхування майна відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3 договору за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг лізингоодержувач сплачує одноразову комісію, в розмірі 233, 25 (двісті тридцять три Євро 25 центів) Євро у строк до 29.06.2021. Комісія сплачується лізингоодержувачем на поточний рахунок лізингодавця в національній валюті за Міжбанківським курсом фактичної оплати.

Відповідно до п. 4.4 договору будь-які платежі лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору (надалі - Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Відповідно до абз. 1 п. 4.6 договору оплата лізингових платежів лізингодавцем здійснюється в безготівковій формі шляхом переказу належних до сплати сум на розрахунковий рахунок лізингодавця. При цьому всі платежі, здійснені лізингоодержувачем, зараховуються в наступній послідовності:

- сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за даним договором;

- сплата суми заборгованості лізингоодержувача перед лізингодавцем за простроченими лізинговими платежами;

- сплата поточних лізингових та інших платежів, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 4.7 договору всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов`язань за договором виходячи з Міжбанківського курсу Євро, встановленого на відповідний банківський день (встановлений чинною Постановою НБУ щодо строків здійснення банками купівлі іноземної валюти за дорученням юридичних осіб) після зарахування грошових коштів лізингодавцю згідно умов договору.

При цьому, якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним грошових зобов`язань в Євро згідно умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів здійснити відповідну доплату; якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні виявиться більше, ніж необхідно для виконання ним грошових зобов`язань в Євро згідно умов договору, лізингодавець зобов`язаний зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по договору.

Відповідно до п. 4.8 договору при зміні курсу на дату зарахування грошових коштів згідно п. 4.7 договору по відношенню до Міжбанківського курсу фактичної оплати та/або Міжбанківського курсу Графіку, пропорційно автоматично змінюється і Ціна договору, і в даному випадку, немає потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору.

Відповідно до п. 5.4 договору лізингодавець зобов`язується:

5.4.1 Передати в лізинг лізингоодержувачу відповідно до Специфікації в обумовлені даним договором строки майно

5.4.2 Передати майно у власність лізингоодержувача за договором купівлі-продажу (викупу) Предмета лізингу після виплати всієї суми лізингових платежів відповідно до Графіку та сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 6.7 договору лізингодавець має право за своїм вибором стягувати з лізингоодержувача недоотримані відсотки.

Відповідно до п. 9.1 договору ціна договору складається з гривневих еквівалентів: вартості майна, винагороди лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно та одноразової комісії, визначених у Євро.

Відповідно до п. 9.2 договору платежі винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно становлять гривневий еквівалент 17 653, 20 (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят три Євро 20 цента) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 572 671, 57 (п`ятсот сімдесят дві тисячі шістсот сімдесят одна гривні 57 копійок) гривень. Платежі як винагорода лізингодавцю за отримане у фінансовий лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 4.1.2 договору.

Відповідно до п. 9.3 договору одноразова комісія, передбачена п. 3.3 договору становить гривневий еквівалент 233, 25 (двісті тридцять три Євро 25 центів) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 7 566, 65 (сім тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 65 копійок) гривень.

Відповідно до п. 9.4 договору ціна договору становить гривневий еквівалент 111 186, 45 (сто одинадцять тисяч сто вісімдесят шість Євро 45 центів) Євро, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 3 606 899, 56 (три мільйони шістсот шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 56 копійок) гривень, у тому числі ПДВ 504 443, 55 гривень.

Додатками до договору є:

- Додаток № 1 "Специфікація майна";

- Додаток № 2 "Графік внесення лізингових платежів;

- Додаток № 3 "Акт приймання-передачі майна".

Так, відповідно до Специфікації сторони погодили предмет лізингу (майно), а саме: "Трактор Valtra T194A Active" вартістю 93 300, 00 Євро.

Відповідно до Акту приймання передачі від 30.06.2021 лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав майно (предмет лізингу). Акт підписано без зауважень.

Згідно з анкетою лізингоодержувача власником Фермерського господарства «Нові Зорі» є голова фермерського господарства Полуектов Сергій Миколайович.

Відповідно до заявки від 25.06.2021 на придбання лізингового майна ФГ «Нові Зорі» просило придбати для передачі в лізинг наступне обладнання (майно):

- Дисковая борона-лущильник прицепная, модель Farmet Softer 4.5 PS, підприємство-продавець/постачальник «ТК «Агроспейс», ціна за одиницю - 36 600, 00 Євро;

- Трактор Valtra, модель T194A Active, ціна за одиницю - 93 300, 00 Євро.

Всього 129 000, 00 Євро.

Строк, на який запитується лізинг 29 міс., розмір першого внеску 0 %.

Судом встановлено, що на виконання Графіку лізингоодержувачем здійснювались наступні лізингові платежі, а саме:

- оплата частини вартості предмета лізингу по першому платежу:

19.07.2021 лізингоодержувачем проведена оплата частини вартості предмета лізингу в сумі 301 152, 81 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало еквівалент 9 325, 87 євро (301 152, 81 грн. / 32.2922 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу Графіку (14.07.2021) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Недоплата в цій частині склала 4, 13 Євро (9 330, 00 Євро - 9 325, 87 Євро).

20.07.2021 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 31 137, 16 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 964, 23 Євро (31 137, 16 грн. / 32.2922 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу Графіку (19.07.2021) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Переплата в цій частині склала 4, 13 Євро (964, 23 Євро - 960, 10 Євро).

На підставі п. 4.6 договору вказана переплата була зарахована позивачем в рахунок оплати вартості предмету лізингу по першому платежу.

Тобто, оплата по першому платежу згідно Графіку здійснена лізингоодержувачем в повному обсязі.

- оплата частини вартості предмета лізингу по другому платежу:

17.02.2022 лізингоодержувачем проведена оплата частини вартості предмета лізингу в сумі 179 088, 69 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало еквівалент 5 607, 79 євро (179 088, 69 грн. / 31.9357 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (16.02.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Недоплата в цій частині склала 3 722, 21 Євро (9 330, 00 Євро - 5 607, 79 Євро).

21.02.2022 лізингоодержувачем проведена оплата частини вартості предмета лізингу в сумі 122 064, 12 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 3 788, 82 Євро (122 064, 12 грн. / 32.2169 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (18.02.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Переплата в цій частині склала 66, 61 Євро (3 722, 21 Євро - 3 788, 82 Євро).

На підставі п. 4.6 договору вказана переплата була зарахована позивачем в рахунок часткової оплати винагороди по другому платежу.

21.02.2022 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 191 454, 65 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало 5 942, 68 Євро (191 454, 65 грн. / 32.2169 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (18.02.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Тобто, оплата по другому платежу згідно Графіку здійснена лізингоодержувачем в повному обсязі.

- оплата частини вартості предмета лізингу по третьому платежу:

27.06.2022 лізингоодержувачем проведена оплата винагороди в сумі 112 845, 73 грн., що за умовами п. 4.1 договору склало еквівалент 3 358, 50 євро (112 845, 73 грн. / 33.6000 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу Графіку (17.03.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг.

Недоплата в цій частині склала 43, 47 Євро (3 401, 97 Євро - 3 358, 50 Євро).

Всього заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по третьому платежу становить гривневий еквівалент 43, 47 Євро.

13.10.2022 (під час розгляду справи) відповідачем проведено оплату в сумі 30 000 грн., що підтверджується копією бухгалтерської виписки. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2023 закрито провадження у справі в частині стягнення 30 000, 00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Судом встановлено, що згідно умов п. 3.4.1 договору дана оплата склала гривневий еквівалент 836, 86 Євро (30 000 грн. / 35.8484 грн за 1 Євро), виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (12.10.2022) міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг".

Частина вказаної оплати в сумі 43, 47 Євро зарахована позивачем в рахунок третього платежу.

Решта оплати в сумі 793, 39 Євро зараховано в рахунок оплати по четвертому платежу, про що судом зазначатиметься нижче.

- оплата частини вартості предмета лізингу по четвертому платежу:

Лізингоодержувач згідно Графіку внесення лізингових платежів четвертий платіж мав сплатити до 20.07.2022, а саме:

- 18 660, 00 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- 2 555, 24 Євро - оплата винагороди.

Як зазначено судом, оплата в сумі 793, 39 Євро зарахована позивачем в рахунок оплати частини вартості предмета лізингу по четвертому платежу.

Отже, заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по четвертому платежу становить:

- гривневий еквівалент 17 866, 61 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- гривневий еквівалент 2 555, 24 Євро - оплата винагороди.

Всього заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по четвертому платежу становить гривневий еквівалент 20 421, 85 Євро.

- оплата частини вартості предмета лізингу по п`ятому платежу:

Лізингоодержувач згідно Графіку внесення лізингових платежів п`ятий платіж мав сплатити до 20.11.2022, а саме:

- 18 660, 00 Євро - оплата частини вартості предмета лізингу;

- 1 763, 85 Євро - оплата винагороди.

Всього заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем по п`ятому платежу становить гривневий еквівалент 20 423, 85 Євро.

Факт проведення лізингоодержувачем (відповідачем ФГ "Нові Зорі") вищевказаних платежів підтверджується наявною в матеріалах справи банківською довідкою Банку "Південний" від 26.08.2022 № 172-168-20105-2022-БТ, а також банківською випискою по рахунку за період 22.06.2021 по 22.08.2022.

Курси валют на відповідні дати підтверджується інформацією з Міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг".

Враховуючи вищевикладене, загальна заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем за договором фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021 становить 40 845, 70 Євро.

Позивачем заявлено до стягнення 34 845, 70 Євро. Суд не виходить за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (ч. 1 ст. 14 ГПК України) та розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Розрахунок боргу (гривневий еквівалент) на дату подання заяви про збільшення позовних вимог згідно п. 3.1 договору відповідно до курсу продажу Євро, встановленому у Міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" станом на 16:00 за Київським часом 24.11.2022, становить 1 341 440, 97 грн. (34 845, 70 Євро х 38.4966 грн за 1 Євро).

Суду не подано доказів погашення лізингоодержувачем вищевказаних платежів, строк оплати яких настав відповідно до умов Графіку.

Судом також враховано, що відповідачами не заперечується факт наявності основного боргу.

3.3. Відсотки річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 6.1 договорів фінансового лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Позивачем нараховано 70 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України та умов п. 6.1 договорів фінансового лізингу за прострочення лізингоодержувачем (ФГ "Нові Зорі") сплати лізингових платежів, а саме:

- по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 за період прострочення четвертого лізингового платежу з 21.07.2022 по 24.11.2022 сума нарахованих відсотків становить 58 056, 77 грн.;

- по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021 за період прострочення четвертого лізингового платежу з 21.07.2022 по 24.11.2022 сума нарахованих відсотків становить 165 908, 89 грн.

Детальний розрахунок відображений в додатках до заяви про збільшення розміру позовних вимог.

3.4. Договори поруки.

23.06.2021 між стороною 1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова Компанія «Агроспейс» (лізингодавець), стороною 2 громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) та стороною 3 Фермерським господарством «Нові Зорі» (лізингоодержувач) укладено договір поруки № 1П/6АП-21 від 23.06.2021, предметом якого є зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед Лізингодавцем, які випливають з умов Договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021, a також усіх додаткових угод до нього, які вже укладені та можуть бути укладені до закінчення строку Договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 (Основний договір).

23.06.2021 між стороною 1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова Компанія «Агроспейс» (лізингодавець), стороною 2 громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) та стороною 3 Фермерським господарством «Нові Зорі» (лізингоодержувач) укладено договір поруки № 1П/7АП-21 від 23.06.2021, предметом якого є зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед Лізингодавцем, які випливають з умов Договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021, a також усіх додаткових угод до нього, які вже укладені та можуть бути укладені до закінчення строку Договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021 (Основний договір).

Договори підписано сторонами та скріплено печатками юридичних осіб.

Доказів визнання недійсними або розірвання договорів поруки суду не подано.

Судом встановлено, що зміст вищевказаних договорів поруки є ідентичним.

Відповідно до п. 1.2 договорів поруки сторони Договору встановлюють, що зобов`язання Поручители перед Лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та Основним договором, не потребують.

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань Лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

Відповідно до п. 1.4 договорів поруки сторони заявляють, що порука згідно цього договору надана без мети отримання прибутку. Поручитель підтверджує, що він надає поруку безоплатно і ця умова є безумовною і безвідкличною.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки у випадках неможливості виконання Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором:

- Лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя чи Лізингоодержувача або обом Сторонам одночасно.

- Лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 (три) банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за Основним договором повідомляє Лізингодавця та Поручителя про неможливість виконання зобов`язань за Основним договором.

Відповідно до п. 2.2 договорів поруки сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по Основному договору і Поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу Лізингодавця, то Лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна Поручителя, згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.3 договорів поруки сторони договору встановлюють, що Поручитель, після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав Лізингодавця, як кредитора по виконаному ним зобов`язанню - Основному договору.

Відповідно до п. 3.1 договорів поруки Поручитель зобов`язаний:

3.1.1 Протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги Лізингодавця про прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання або листа Лізингодавця про неможливість виконати зобов`язання за Основним договором, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором на рахунок Лізингодавця.

3.1.2 У разі невиконання Лізингоодежувачем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Відповідно до п 3.2 договорів поруки Поручитель має право:

3.2.1 Зворотної вимоги до Лізингоодержувача в межах суми виконаного ним зобов`язання

3.3. Лізингодавець зобов`язаний:

3.3.1 Надати Поручителю відповідні документи що підтверджують дійсність вимоги, розмір виконаного Поручителем зобов`язання, а також інші необхідні Поручителю документи для реалізації належного йому права зворотної вимоги до Лізингоодержувача.

3.4. Лізингодавець має право:

3.4.1 У разі невиконання Лізингоодержувачем та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання звернути стягнення на все майно Поручителя та/або Лізингоодержувача, як солідарних Боржників, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6.2 договорів поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо Лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

3.5. Обставини справи щодо обстеження земельних ділянок. Обставини непереборної сили.

Від представника відповідачів 16.12.2022 електронною поштою надійшли докази (вх. № 6453/22 від 16.12.2022) (копії актів обстеження земельних ділянок), які прийнято судом до розгляду, про що зазначено в підготовчому засіданні 24.12.2022 та в ухвалі суду від 26.12.2022, постановленій судом за результатами підготовчого засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до наданих відповідачем актів обстеження земельних ділянок щодо факту можливості проведення на них сільськогосподарських (польових) робіт від 16.08.2022 (зміст яких є ідентичним) комісією, що призначена рішенням ІХ сесії VІІІ скликання Галицинівської сільської ради від 15.07.2021 № 3, у складі голови комісії - начальника відділу земельних відносин Галицинівської сільської ради Кобилюх В. Я. та її членів - голови постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, природокористування, планування території, охорони довкілля та екологічної безпеки Кобилюх Я. М., касиру відділу земельних відносин Галицинівської сільської ради Клименко С. В., старости села Лимани та села Лупареве Галицинівської сільської ради Панашій Н. Ф., старости села Прибузьке та селища Степова Долина Галицинівської сільської ради Алдабаєв С. А., старости села Українка Галицинівської сільської ради Лесів Н. Т. проведено огляд полів з метою визначення можливості проведення на них сільськогосподарських робіт (обробка полів, культивація, внесення добрив, внесення засобів захисту рослин, посів, косіння, збір врожаю тощо).

Під час огляду полів комісією виявлено, що фактично на кожному полі серед сільгоспкультур на земельному покрові перебувають воронки різних діаметрів та глибиною, можливо від вибухів ракетно-артелерійських снарядів, частина полів згоріла, іноді на території полів знаходяться металеві залишки та конструкції зазначених снарядів.

Зокрема, факт проведення на території Галицинівської сільської територіальної громади у період з лютого по квітень 2022 воєнних (бойових) дій та перебування зазначеної території під обстрілами артилерії та ракетних систем залпового вогню по теперішній час, ризик наявності на полях мін та нерозірваних боєприпасів підтверджується Миколаївською обласною (військовою) адміністрацією. У зв`язку з цим, Галицинівська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Крім того розпорядженням комендатури Миколаївського району Миколаївської області № 38 від 12.07.2022 було заборонено проведення сільськогосподарських польових робіт на території Галицинівської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області.

За результатами огляду комісія вирішила, що проведення підприємницької діяльності та відповідно сільськогосподарських робіт, у вигляді посівів, косіння, меліорації, збору врожаю, тощо сільськогосподарських культур, що ростуть на обстежених полях, фізично та фактично не можливо, тому що перебування людей і техніки на вказаних полях (проведення сільгоспробіт) утворює ризик завдання шкоди (травмуванню) здоров`ю та життю людей, утворює ризик пошкодженню та знищенню техніки, що не уможливлює проведення сільськогосподарських (польових) робіт на територіях, що обстежились.

Судом встановлено, що як зазначено у вищевказаних актах, комісією проводилось обстеження наступних земельних ділянок (полів):

- земельні ділянки, що перебувають в оренді ФГ "НОВІ ЗОРІ", які розташовані в межах адміністративної території Галицинівської сільської ради, з посівами сільськогосподарських культур під урожай 2022, загальною площею 102, 8793 га (пшениця) та загальною площею 30, 6193 га (озимий ріпак);

- земельних ділянок, що перебувають у приватній власності фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 .

Суду не подано докази, які підтверджують факт оформлення прав користування відповідачем ФГ "Нові Зорі" земельними ділянками, що перебувають у приватній власності фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2023 усно зазначила, що підтвердженням обставин непереборної сили є лист ТПП від 24.02.2022.

Так, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, адресованим "Всім кого це стосується", Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Представник позивача в судових засіданнях 06.04.2023, 07.04.2023 усно заперечив проти викладених обставин, зазначивши, що відповідачами: 1) не підтверджено жодними доказами у справі факту скрутного майнового стану та припинення підприємницької діяльності; 2) позивач зазначає, що сільськогосподарська техніка, яка є предметом договорів фінансового лізингу, фактично працює, виконує послуги, відповідно є наробіток, що свідчить про фактичне використання техніки лізингоодержувачем; 3) акти обстеження земельних ділянок не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження оформлення вищевказаних земельних ділянок за відповідачами на праві користування або праві власності; 4) відповідачами жодними доказами у справі не доведено факту обставин непереборної сили.

Судом також встановлено наступне.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України "Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 22.12.2022 № 309: до територій активних бойових дій з 04.03.2022 до 11.11.2022 була віднесена територія Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (код UA0087404), а з 11.11.2022 територія Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (код UA0087404) віднесена до територій можливих бойовий дій.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Правове регулювання договору фінансового лізингу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до ч. 7 ст. 292 ГК України правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства.

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України від 04.02.2021 № 1201-IX "Про фінансовий лізинг".

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та цього Закону.

Крім вимог, зазначених у частині першій цієї статті, договір фінансового лізингу повинен містити:

1) найменування та опис об`єкта фінансового лізингу із зазначенням індивідуальних ознак, що дають змогу його чітко ідентифікувати. У разі якщо на день підписання договору фінансового лізингу виробництво об`єкта фінансового лізингу, що є предметом такого договору, не завершено та/або його індивідуальні ознаки невідомі, такий договір має містити посилання на документ та/або додаткову угоду, в якій визначені індивідуальні ознаки такого об`єкта;

2) строк, на який лізингоодержувачу надається право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу;

3) строк передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу;

4) порядок та графік сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, який містить загальну суму, що підлягає сплаті, розмір, строки та кількість таких платежів (у тому числі авансового платежу), інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу;

5) розмір, порядок розрахунку та умови сплати додаткових платежів і комісій (за наявності), пов`язаних з укладенням, виконанням, зміною та розірванням договору фінансового лізингу, достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу, а також порядок зміни та/або індексації таких платежів;

6) положення щодо необхідності укладення договорів щодо послуг третіх осіб (за наявності), у тому числі щодо страхування об`єкта фінансового лізингу та/або ризиків, пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, та визначення особи, зобов`язаної здійснити страхування.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 14 Закону України "Про фінансовий лізинг" у разі якщо лізингоодержувачем є юридична особа або фізична особа - підприємець, грошове зобов`язання за договором фінансового лізингу має бути виражене у гривні, при цьому сторони такого договору мають право визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим Національним банком України на день платежу, або за курсом банку за домовленістю сторін, якщо інший порядок визначення такої суми не встановлений договором або законодавством.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

До складу лізингових платежів включаються:

1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу;

2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу;

3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.

Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором.

З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) вказано, що «оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 зроблено висновок, що «оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту».

Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 25.01.2023 у справі № 504/3770/15.

4.2. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, на яку здійснює своє посилання скаржник у доводах касаційної скарги ).

Ураховуючи наведене, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій вирішуючи спір не дослідили самого змісту поняття господарсько-правової відповідальності та належності до неї заявлених до стягнення грошових зобов`язань та дійшли передчасного висновку про відмову у стягненні їх з відповідача на підставі статей 614, 617 ЦК України (постанова КГС ВС від 23.03.2023 у справі № 920/505/22).

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, зокрема, таке:

- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин;

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах;

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань;

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16).

На відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18; від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16).

Відповідно до п. 6.1 договорів фінансового лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлено в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

4.3. Правове регулювання забезпечення виконання зобов`язань (порука).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч. 1-4 до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

4.4. Правове регулювання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:

відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;

засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);

веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Подібна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (п. 33, 46, 50, 52 постанови КГС ВС від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Між позивачем ТОВ «Торгова компанія «Агроспейс» (лізингодавець) та відповідачем Фермерським господарством "Нові Зорі" 22.06.2021 було укладено два договори фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 та № 7АП-21 від 22.06.2021.

На виконання умов п. 1.1, 2.1, п. 5.4.1 договорів фінансового лізингу позивач передав відповідачу ФГ «Нові Зорі» предмет лізингу згідно актів приймання-передачі, які підписано сторонами договору без зауважень. Проте, в порушення умов п. 4.1, п. 4.4 договорів фінансового лізингу з урахуванням укладених Графіків лізингоодержувачем ФГ «Нові Зорі» порушено взяте на себе за договорами зобов`язання щодо сплати лізингових платежів (суми, яка відшкодовує частину вартості майна, та винагороди лізингодавцю) у строки, встановлені умовами договорів та Графіків, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів, а саме:

- по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 заборгованість по четвертому та п`ятому лізингових платежів становить гривневий еквівалент 15 571, 91 Євро, що за курсом продажу Євро, встановленому у Міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", становить 599 465, 59 грн.;

- по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021 заборгованість по четвертому та п`ятому лізингових платежів становить гривневий еквівалент становить 40 845, 70 Євро.

Розрахунки відображено в судовому рішенні вище.

Позивачем заявлено до стягнення 34 845, 70 Євро, що за курсом продажу Євро, встановленому у Міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", становить 1 341 440, 97 грн.

Суду не подано доказів погашення лізингоодержувачем вищевказаних платежів, строк оплати яких настав відповідно до умов Графіків до договорів фінансового лізингу, як і не подано доказів на спростування факту наявності вищевказаної заборгованості у зазначеному розмірі, що свідчить про порушення відповідачем ФГ «Нові Зорі» положень ст. 525, 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" та умов договорів фінансового лізингу.

Судом також враховано, що відповідачами не заперечується факт наявності основного боргу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовної вимоги в частині основного боргу.

За порушення лізингоодержувачем (ФГ "Нові Зорі") виконання грошового зобов`язання зі сплати лізингових платежів позивачем нараховано 70 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України та умов п. 6.1 договорів фінансового лізингу, а саме:

- по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021 за період прострочення четвертого лізингового платежу з 21.07.2022 по 24.11.2022 сума нарахованих відсотків становить 58 056, 77 грн.;

- по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021 за період прострочення четвертого лізингового платежу з 21.07.2022 по 24.11.2022 сума нарахованих відсотків становить 165 908, 89 грн.

Суд дійшов висновку, що нарахування відсотків річних виконано позивачем арифметично правильно, відповідно до вимог законодавства (ст. 625 ЦК України) та умов договорів.

Відповідачем заявлено усне клопотання про відмову у стягненні відсотків річних, проти якого заперечив позивач.

Судом враховано наступне. Відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ основним видом діяльності ФГ «Нові Зорі» є «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». Місцезнаходження юридичної особи ФГ «Нові зорі» - с. Лимани, Вітовського району Миколаївської області, тобто територія, яка відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України "Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 22.12.2022 № 309 віднесена до територій бойових дій. Крім того, судом взято до уваги один акт обстеження земельних ділянок, що перебувають в оренді ФГ "НОВІ ЗОРІ", які розташовані в межах адміністративної території Галицинівської сільської ради щодо факту можливості проведення на них сільськогосподарських (польових) робіт від 16.08.2022, відповідно до якого встановлено факт неможливості проведення сільськогосподарських (польових) робіт на територіях, що обстежились.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України не повинно лягати надмірним тягарем на боржника, а мати за мету стимулювання останнього до належного виконання зобов`язання, врахувавши «захист» майнових прав позивача у договірних правовідносинах шляхом визначення ціни договору в гривневому еквіваленті до євро та сплати боржником лізингових платежів за договором з урахуванням курсової різниці, врахувавши, що передбачений умовами договорів фінансового лізингу розмір відсотків річних значно перевищує передбачений законом розмір (ст. 625 ЦК України), суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованих відсотків річних на 50 %. Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 70 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати лізингових платежів, а саме:

- 29 028, 39 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021;

- 82 954, 45 грн. - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

В решті 70 % річних судом відмовлено, у зв`язку зі зменшенням їх розміру.

Щодо посилань відповідачів на форс-мажорні обставини, то суд зазначає, що в силу приписів ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України не вважаються обставинами непереборної сили, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Крім того, відповідачем не подано суду доказів на підтвердження обставин непереборної сили, як і відповідного сертифікату про засвідчення відповідних обставин саме за його зверненням до ТПП; не подано суду доказів повідомлення позивача про наявність форс-мажорних обставин; не доведено, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договорів фінансового лізингу.

Як встановлено судом вище, з метою забезпечення виконання лізингоодержувачем ФГ «Нові Зорі» виконання зобов`язань за договорами фінансового лізингу, між 23.06.2021 між стороною 1 Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" (лізингодавець), стороною 2 громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) та стороною 3 Фермерським господарством "Нові Зорі" (лізингоодержувач) укладено договори поруки № 1П/6АП-21 від 23.06.2021 та № 1П/7АП-21 від 23.06.2021, предметом яких є зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед Лізингодавцем, які випливають з умов договорів фінансового лізингу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись умовами п. 2.1, п. 3.1.1., п. 3.1.2 договорів поруки та ч. 1-2 ст. 553, ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення суми основного боргу (лізингових платежів) та відсотків річних з відповідачів в солідарному порядку.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

6.1. Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві, в заяві про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 6265/22 від 12.12.2022) та заяві (вх. № 5626/22 від 21.11.2022) позивач також просив суд стягнути з відповідачів 45 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем в позовній заяві попередньо визначено, що розмір судових витрат, які поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, складає 45 000,00 грн.

Розглянувши питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами:

- договором про надання правової допомоги № 1/07-21 від 07.07.2021, а також додатковою угодою № 4 від 30.08.2022 до договору про надання правничої допомоги (розрахунок вартості послуг з надання правничої (правової) допомоги;

- ордером серії АЕ № 1150803 від 30.28.2022;

- платіжним дорученням № 12652 від 06.09.2022 про сплату ТОВ ТК "Агроспейс" оплати за правову допомогу в сумі 25 000 грн.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 4 розмір гонорару за надання правничої правової допомоги по комплексному веденню, вказаної в п. 1 цієї Додаткової угоди справи у суді першої інстанції, включаючи підготовку всіх процесуальних документів, складає 25 000 грн.

Сторони погодили, що вищезазначений розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги встановлений у цій додатковій угоді у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого Бюро часу, а отже розмір гонорару є визначеним у розумінні ч. 3 ст. 126 ГПК України.

Повна оплата гонорару за надання правничої (правової) допомоги за цією додатковою угодою здійснюється впродовж 30 календарних днів з дати укладення цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 4 розмір гонорару "успіху" за досягнення позитивного результату внаслідок надання Бюро правничої (правової) допомоги клієнту відповідно до цієї додаткової угоди складає 20 000 грн. Під "досягненням позитивного результату" сторони розуміють винесення судом першої інстанції рішення на користь клієнта про стягнення з відповідача / відповідачів не менше 70 % ціни позову.

Повна оплата "гонорару успіху" за досягнення позитивного результату за цією додатковою угодою здійснюється впродовж 90 календарних днів з дати ухвалення судом першої інстанції відповідного рішення.

Розглянувши питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20; від 19.04.2021 по справі № 21/96(10); від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21).

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19).

Положеннями процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; постанова КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20, від 21.12.2021 по справі № 927/1202/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанови об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; додаткова постанова КГС ВС від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17; постанова КГС ВС від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви").

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання щодо обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72); (пункти 5.40, 5.41, 5.42, 5.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18; постанова КГС ВС від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20; постанова КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21).

Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару (п. 5.46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2023 усно просила суд відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку зі скрутним майновим станом відповідачів.

Суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідачем в порушення ч. 4 ст. 126 ГПК України не наведено жодного критерію, передбаченого вказаною нормою, який би підтверджував неспівмірність витрат. Відповідачем протягом строку розгляду справи не подано суду жодного доказу на обґрунтування неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем ТзОВ "Торгова компанія "Агроспейс" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000, 00 грн.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 року з останніми змінами вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Солідарне стягнення суми судових витрат чинним законодавством не передбачено (постанова КГС ВС від 22.10.2020 у справі № 904/4105/18).

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 907/425/16, 25.09.2018 у справі № 904/5580/16, від 13.07.2020 у справі № 476/489/17 (провадження № 61-39866 св 18).

Враховуючи вищевикладене з відповідачів підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн. (порівну з кожного відповідача по 22 500, 00 грн.).

6.2. Щодо витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 32 473, 08 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідачів (порівну з кожного відповідача по 16 236, 54 грн.).

Керуючись ст. ст. 129, 130, 191, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з солідарно з відповідача Фермерського господарства "Нові зорі", вул. Набережна, 6, с. Лимани, Вітовський район, Миколаївська область, 57284 () та відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс", проспект Богдана Хмельницького, буд. 147, м. Дніпро, 49033 ():

- 599 465, 59 грн. (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять грн. 59 коп.) - основного боргу по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021;

- 29 028, 39 грн. (двадцять дев`ять тисяч двадцять вісім грн. 39 коп.) - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 6АП-21 від 22.06.2021;

- 1 341 440, 97 грн. (один мільйон триста сорок одна тисяча чотириста сорок грн. 97 коп.) - основного боргу по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021;

- 82 954, 45 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири грн. 45 коп.) - 70 % річних по договору фінансового лізингу № 7АП-21 від 22.06.2021.

3. Стягнути з відповідача Фермерського господарства "Нові зорі", вул. Набережна, 6, с. Лимани, Вітовський район, Миколаївська область, 57284 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс", проспект Богдана Хмельницького, буд. 147, м. Дніпро, 49033 ():

- 16 236, 54 грн. (шістнадцять тисяч двісті тридцять шість грн. 54 коп.) - витрат по сплаті судового збору;

- 22 500, 00 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

4. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агроспейс", проспект Богдана Хмельницького, буд. 147, м. Дніпро, 49033 ():

- 16 236, 54 грн. (шістнадцять тисяч двісті тридцять шість грн. 54 коп.) - витрат по сплаті судового збору;

- 22 500, 00 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.04.2023

Суддя Е.М. Олейняш