ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01.09.2021 ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в якому просить суд:
- визнати договір від 02.01.2020 оренди приміщення в с. Лисець, який начебто укладений громадянином ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_3 , незважаючи на те, що на 02.01.2020 ФОП ОСОБА_3 не існувало, підробленим громадянином ОСОБА_2 та адвокатом Ружицьким Віталієм Миколайовичем, а тому недійсним;
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів закрито. Роз`яснено позивачу ОСОБА_3 , що вирішення цього спору віднесено до юрисдикції господарських судів і він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Представник ОСОБА_3 в порядку ч. 4 ст. 377 ЦПК України звернувся до апеляційного суду із заявою про передачу матеріалів справи за встановленою юрисдикцією.

За результатами розгляду вказаної заяви Івано-Франківським апеляційним судом 19.09.2022 постановлено ухвалу, якою клопотання представника ОСОБА_3 про передачу справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів передано до Господарського суду Івано-Франківської області, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

21.09.2022 року матеріали справи № 344/13838/21 надійшли до Господарського суду Івано-Франківської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2022 для розгляду справи № 344/13838/21 визначено суддю Горпинюка І.Є.

27.03.2023 Господарський суд Івано-Франківської області постановив ухвалу, якою позов залишив без розгляду.

03.04.2023, на електронну пошту суду від представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - адвоката Чмихова Ю.А. надійшло клопотання б/н від 30.03.2023 (вх. № 3864/23 від 03.04.2023, документ з КЕП) про ухвалення додаткового рішення у справі № 344/13838/21, в якому останній просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 03.04.2023 зазначене вище клопотання призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2023, про що учасники справи повідомлені належним чином.

10.04.2023, засобами підсистеми ЄСІТС Електронний суд від представника позивача адвоката Мелетина А.Я. надійшло клопотання від 09.04.2023 (вх. № 5506/23 від 10.04.2023) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому представник позивача просить відмовити в ухваленні додаткового рішення. До клопотання долучені копії повідомлення електронною поштою від 26.01.2023 та квитанції № 115406 від 09.04.2023 про доставку ОСОБА_5 від ОСОБА_6 документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

В судове засідання 10.04.2023 з`явились представник позивача адвокат Малетин А.Я., відповідач ОСОБА_1 (з`явились в приміщення суду) та представник відповідачів адвокат Чмихов Ю.А. (взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

В судовому засіданні 10.04.2023 представник позивача адвокат Малетин А.Я. усно підтримав доводи свого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначено, зокрема, що ні позивач ні його представник самого клопотання адвоката Чмихова Ю.А не отримували, з доданої до клопотання копії повідомлення електронною поштою слідує, що у вкладенні до повідомлення містяться файл протоколу та файл електронного підпису, а самого файлу клопотання немає. Крім того, в порушення вимог статті 244 ГПК України, щодо ухвалення додаткового рішення представник відповідачів подав клопотання, а не заяву про ухвалення додаткового рішення. Також адвокат Малетин А.Я. покликається на недотримання вимог статті 170 ГПК України щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, а саме що в клопотанні не зазначено реєстраційних номерів облікових карток платника податків сторін. У зв`язку з цим, представник позивача адвокат Малетин А.Я. клопотав про повернення клопотання представників відповідача адвоката Чмихова Ю.А. без розгляду.

Заслухавши думку сторін, суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання 10.04.2023 зобов`язав сторону відповідача направити цінним листом з описом вкладення позивачу та його представнику копію клопотання про ухвалення додаткового рішення та додатків до нього, докази чого подати суду. Дану ухвалу суд мотивував необхідністю дотримання принципу змагальності у господарському процесі та забезпечення можливості позивача та його представника ознайомитись з поданим клопотанням та долученими до нього додатками.

Також, ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання 10.04.2023, суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Малетина А.Я. про повернення клопотання про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Вказану ухвалу суд мотивував тим, що положення статей 169-170, 221, 244 не містять вимог направлення копій заяв чи клопотань з процесуальних питань іншим учасникам справи, за винятком абзацу другого частини другої статті 170 ГПК України, яка передбачає надання суду доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення. Суд також зазначив, що повернення без розгляду клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати з підстав невірної назви процесуального документа (клопотання замість заяви), а також через відсутність у клопотанні відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків учасника справи буде проявом надмірного формалізму та порушуватиме принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, передбачений п. 12 статті 2 ГПК України.

На думку суду, правомірне очікування стороною, яка має передбачене ГПК право на відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формальних причин через звернення нею до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення, а не заявою про ухвалення додаткового рішення, враховуючи що зі змісту поданого клопотання недвозначно слідує, що представник відповідачів просить суд вирішити саме питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Крім того, частиною дев`ятою статті 80 ГПК України встановлено виняток щодо обов`язку сторони надіслати (надати) копії доказів іншим учасникам справи, а саме у випадку, якщо докази подані до суду в електронній формі. Враховуючи, що клопотання з доданими до нього доказами витрат на професійну правничу допомогу подано до суду електронною поштою, з використанням електронного цифрового підпису, в суду відсутні підстави не приймати додані до клопотання докази витрат на професійну правничу допомогу.

Також, зі змісту п. 1 частини першої та зі змісту абзацу другого частини першої статті 170 ГПК України слідує, що законом не встановлено обов`язку зазначати в заявах та клопотаннях з процесуальних питань реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб, які є учасниками справи. Обов`язковим є лише зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України і лише щодо юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. При цьому суд також відзначає, що реєстраційні номери облікових карток платника податків позивача та відповідачів зазначені в прохальній частині клопотання про ухвалення додаткового рішення. Тому доводи представника позивача про повернення клопотання без розгляду з підстав не зазначення реєстраційних номерів облікових карток платника податків учасників справи є необґрунтованими.

Враховуючи, що суд зобов`язав сторону відповідача направити позивачу та його представнику копію клопотання про ухвалення додаткового судового рішення з додатками, суд відклав розгляд клопотання на 28.04.2023.

12.04.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідачів адвоката Чмихова Ю.А., про долучення копій доказів направлення клопотання про ухвалення додаткового рішення позивачу та його представнику. До клопотання додано описи вкладення у цінний лист, накладних Укрпошти від 11.04.2023 № 775 та № 767, фіскальних чеків з цими ж номерами від 11.04.2023, якими підтверджується направлення позивачу ОСОБА_3 та його представнику адвокату Малетину А.Я. копій клопотання від 30.03.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 344/13838/21 з доданими до нього документами.

В судове засідання 28.04.2023 з`явились відповідач ОСОБА_1 (з`явився в приміщення суду), представник позивача адвокат Малетин А.Я. (взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції) та представник відповідачів адвокат Чмихов Ю.А. (взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

Розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідачів ОСОБА_5 з доданими до нього доказами, клопотання представника позивача ОСОБА_6 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому останній, зокрема, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 120 грн, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи відповідача та представників сторін, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з матеріалами справи, у відзивах на позовну заяву, які подані адвокатом Чмиховим Ю.А. від імені ОСОБА_1 (Т.3, а.с. 30-31) та від імені ОСОБА_2 (Т.3, а.с. 95-98), представник відповідачів адвокат Чмихов Ю.А. зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які кожен з відповідачів поніс, і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції становитимуть 10000,00 грн, докази про що будуть подані в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України. Такий попередній (орієнтовний) розрахунок наведений щодо кожного з відповідачів.

У даній справі позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, у зв`язку з неявкою позивача (його представника) в судове засідання без поважних причин та неповідомленням причин неявки.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом цієї норми, однією із умов для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають бути необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи, та пов`язані з цим розглядом.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачами витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Правовий аналіз статтей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі, зокрема залишення позову без розгляду у справі суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі N 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі N 922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі N 910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 у справі N 903/254/20).

При застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача.

Верховний Суд звертав увагу, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави, зокрема для залишення позову без розгляду.

Представник відповідачів адвокат Чмихов Ю.А. у своєму клопотанні про ухвалення додаткового рішення покликається на необґрунтовані та недобросовісні дії позивача, що виразилися у неодноразовій неявці позивача та його представника в судові засідання 07.02.2023, 01.03.2023 та 27.03.2023, що стало підставою для залишення позову без розгляду. У всіх зазначених засіданнях брав участь адвокат Чмихов Ю.А., участь якого не зводилась до формальної присутності в судовому засіданні, а передбачала підготовку адвоката до судових засідань, очікування та безпосередню участь в судовому засіданні. Таким чином, підставою для залишення позову без розгляду стало недобросовісне використання позивачем власних прав та необґрунтовані його дії (бездіяльність), про що свідчить неявка самого позивача в кожне із судових засідань та ігнорування судових засідань представником позивача, який мав можливість взяти в них участь, в тому числі в режимі відеоконференції.

Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2022 у справі N 910/12184/20, де колегія суддів відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 4 частини першої статті 226 ГПК України та частина п`ята статті 130 ГПК України), викладеного у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі N 922/592/17, та відзначила таке:

- обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;

- право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим наявні підстави для вирішення питання щодо покладення відповідних судових витрат на позивача;

- неявка повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки, можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 74 ГПК України). Отже, звертаючись з відповідною заявою чи клопотанням про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідачу необхідно зазначати у заяві та доводити відповідними доказами, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача (в тому числі пов`язані з його неявкою та неподанням клопотань про розгляд справи за його відсутності) такими, що не залежали від об`єктивних поважних обставин, умисними та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі N 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі N 922/592/17, від 24.03.2021 у справі N 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі N 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі N 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі N 924/804/20.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.03.2022 залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення в дохід держави грошових коштів.

За змістом даної ухвали суду, ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_6 були належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, не з`явились в судове засідання та не повідомили суду причини своєї неявки, не подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому суд відповідно до імперативних приписів, встановлених частиною четвертою статті 202 ГПК України та п. 4 частини першої статті 226 ГПК України зобов`язаний залишити позов без розгляду. При цьому, суд вжив залежних від себе заходів щодо надання можливості стороні позивача взяти участь в судовому засіданні, зокрема, очікуючи на можливе прибуття позивача чи його представника в судове засідання чи вихід представника позивача на відеоконференцзв`язок, суд розпочав своє засідання з більш ніж 20-хвилинним запізненням (що відображено в протоколі судового засідання).

Отже, залишення судом позову без розгляду спричинене саме поведінкою позивача та його представника, які без поважних причин не з`явились в судове засідання, не повідомили суду поважних причин неявки в судове засідання. Бездіяльність позивача та його представника перешкодили вирішенню спору та подальшому розгляду справи, що стало підставою для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України та ч. 4 статті 202 ГПК України.

Неявка позивача та його представника в судове засідання з розгляду справи по суті 27.03.2023, в поєднанні з належним повідомленням їх про дату, час та місце судового розгляду, відсутністю заяви про розгляд справи у відсутності позивача, неповідомлення ними суду причин неявки, унеможливили проведення судом розгляду справи та обумовили постановлення судом ухвали від 27.03.2023 про залишення позову без розгляду.

Про обізнаність позивача та його представника про дату, час і місце судового розгляду свідчить отримання ними копій ухвали повідомленням про судове засідання від 01.03.2023, які були вручені позивачу ОСОБА_3 08.03.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 76 8, а представнику позивача - адвокату Малетину А.Я. - доставлені в його електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 01.03.2023 о 16:24 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 27.03.2023.

За змістом статті 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Очевидно, що сторона відповідача, до якої пред`явлено позов має право на користування правовою допомогою та у зв`язку з реалізацією такого права несе витрати на оплату послуг адвоката. Норма статті 130 ГПК України щодо покладення на позивача понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, у разі залишення позову без розгляду є чіткою, а можливість застосування її передбачає необхідність для позивача розуміти можливість стягнення з нього витрат відповідача на правничу допомогу, у разі вчинення ним (позивачем) необґрунтованих дій, внаслідок яких позов залишено без розгляду.

Позивач, його представник не надали суду жодних доказів, які б підтверджували поважні причини неявки в судове засідання 27.03.2023, а усні твердження представника позивача про проблеми з інтернет-зв`язком, внаслідок яких він не зміг взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, за відсутності доказів таких обставин, не можуть бути взяті судом до уваги.

За таких обставин, оскільки позов залишено без розгляду внаслідок неявки в судове засідання позивача, його представника без повідомлення суду поважних причин неявки, тобто внаслідок необґрунтованих дій позивача, суд вважає, що відповідачі мають право на компенсацію здійснених ними витрат на надання правничої допомоги.

Інші доводи клопотання представника відповідачів, зокрема щодо того що позивач пред`явив необґрунтований позову суд вважає безпідставними, оскільки позов заявлено у зв`язку з захистом позивачем своїх прав, які, на його думку, були порушені. Обрання того чи іншого способу захисту належить до компетенції позивача і не може розцінюватись судом як необґрунтовані дії позивача у разі, якщо позов залишено без розгляду з підстав неявки позивача в судове засідання. Постановлення судового рішення у справі № 909/360/21 не позбавляє ОСОБА_3 як сторону договору звертатись до суду з позовом про його недійсність.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно приписів ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень зазначеної вище норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу інших судових витрат (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу) визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, визначаючи суму відшкодування, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 р. у справі № 904/3583/19 та 26 січня 2022 р. у справі № 910/20883/20).

На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано:

а) копію договору № 21 про надання правової допомоги від 17 березня 2022 року;

б) копію акта виконаних робіт від 28 березня 2023 року;

в) копію довідки адвоката Чмихова Ю.А. від 28.03.2023.

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 17 березня 2022 року між ОСОБА_2 (замовник) та адвокатом Чмиховим Ю.А. (виконавець) було укладено договір № 21 про надання правової допомоги.

У договорі позивач (замовник) та виконавець погодили предмет договору, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, строк дії договору.

За умовами договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу замовнику на умовах і в порядку визначених договором, а замовник зобов`язується оплатити надання професійної правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої виконавцем юридичної допомоги, її вартість.

Згідно з п. 7.1, даний договір укладений на строк до 31.12.2022. Однак, за п. 7.2 договору, після закінчення строку дії договору, якщо за місяць до його закінчення жодна зі сторін не повідомить контрагента по договору про відсутність наміру про його пролонгацію, договір вважається поновлений на такий самий термін.

28 березня 2023 між замовником ОСОБА_2 та адвокатом Чмиховим Ю.А. (виконавцем) підписано акт виконаних робіт, за яким відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 21 від 17.03.2022 виконавцем надано замовнику правничу (правову) допомогу по справі № 344/13838/21 в Господарському суді Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та стягнення коштів:

- написання відзиву на позовну заяву по справі № 344/13838/21 в Господарському суді Івано-Франківської області (вартість 4000 грн (8 год));

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 01 лютого 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 07 лютого 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 01 березня 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 27 березня 2023 р. (вартість 2000 грн).

Разом вартість правничої допомоги, наданої адвокатом Чмиховим Ю.А. Відповідачу ОСОБА_2 становить 12000 грн.

На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано:

а) копію договору № 22 про надання правової допомоги від 17 березня 2022 року;

б) копію акта виконаних робіт від 28 березня 2023 року;

в) копію довідки адвоката Чмихова Ю.А. від 28.03.2023.

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 17 березня 2022 року між відповідачем ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Чмиховим Ю.А. (виконавець) було укладено договір № 22 про надання правової допомоги.

У договорі позивач (замовник) та виконавець погодили предмет договору, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, строк дії договору.

За умовами договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу замовнику на умовах і в порядку визначених договором, а замовник зобов`язується оплатити надання професійної правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої виконавцем юридичної допомоги, її вартість.

Згідно з п. 7.1, даний договір укладений на строк до 31.12.2022. Однак, за п. 7.2 договору, після закінчення строку дії договору, якщо за місяць до його закінчення жодна зі сторін не повідомить контрагента по договору про відсутність наміру про його пролонгацію, договір вважається поновлений на такий самий термін.

28 березня 2023 між замовником ОСОБА_1 та адвокатом Чмиховим Ю.А. (виконавцем) підписано акт виконаних робіт, за яким відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 22 від 17.03.2022 виконавцем надано замовнику правничу (правову) допомогу по справі № 344/13838/21 в Господарському суді Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та стягнення коштів:

- написання відзиву на позовну заяву по справі № 344/13838/21 в Господарському суді Івано-Франківської області (вартість 4000 грн (8 год));

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 01 лютого 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 07 лютого 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 01 березня 2023 р. (вартість 2000 грн);

- участь в судовому засіданні в Господарському суді Івано-Франківської області 27 березня 2023 р. (вартість 2000 грн).

Разом вартість правничої допомоги, наданої адвокатом Чмиховим Ю.А. Відповідачу ОСОБА_1 становить 12000 грн.

Захист інтересів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в даній справі здійснював адвокат Чмихов Юрій Анатолійович згідно ордера АТ1022096 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , на підставі договору про надання правової допомоги № 21 від 17.03.2022, та ордера АТ1022097 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , на підставі договору про надання правової допомоги № 22 від 17.03.2022.

Суд зазначає, що надані представником відповідачів докази на підтвердження понесених відповідачами витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 24000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Перевіривши поданий позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сукупності з матеріалами справи, судом встановлено, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову.

При цьому судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, як зазначено вище, представником позивача адвокатом Малетиним А.Я. подано суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, аргументоване тим, що адвокат Чмихов Ю.А. не надав суду доказів наявності в ОСОБА_2 нерухомого майна, справа триває з 2021 року, правова позиція не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати нові джерела права, написання відзиву на позов не потребувало 8 годин, судові засідання тривали декілька хвилин, і адвокат приймав у них участь в режимі відеоконференції.

Визначаючи розмір понесених відповідачами судових витрат по справі, які підлягають стягненню з позивача, суд враховує, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користувались послугами одного адвоката - Чмихова Ю.А. Правові позиції сторін не суперечили між собою, адвокату не потрібно було двічі досліджувати ті самі обставини справи. Участь адвоката в судових засіданнях не потребувала виконання одного і того ж обсягу роботи для кожного з відповідачів.

Відтак, визначений розмір гонорару адвоката щодо сплати його послуг окремо за надання правничої допомоги кожній із сторін, правові позиції яких у спорі не суперечили між собою, а багато в чому співпадали, не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Такі витрати не є неминучими та не відповідають критерію розумності та реальності у встановлених судом обставинах щодо надання правової допомоги адвокатом у цій справі.

Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_1 є адвокатом, і надавав правничу допомогу у іншому відповідачу ОСОБА_2 у справі № 909/360/21, у якій рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2021 з ОСОБА_3 стягнуто в користь ОСОБА_2 , окрім іншого, 9982 грн витрат на професійну правничу допомогу. Саме цими обставинами ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги у справі 344/13838/21.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі N 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від N 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі N 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Застосовуючи цей висновок, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2022 року по справі N 910/20792/20 досліджував обґрунтованість стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона, що була адвокатським об`єднанням. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що в усіх судових засіданнях, окрім адвокатів Золотарьова К.А. та Стось Д.С., приймали участь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є засновниками Адвокатського об`єднання "Армадум Груп", а Мережко О.О. також є керівником Адвокатського об`єднання "Армадум Груп", а згідно з відомостями з Єдиного реєстру адвокатів - є адвокатами. Відтак, як встановив суд апеляційної інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як адвокати мають необхідний обсяг знань для представництва інтересів Адвокатського об`єднання "Армадум Груп" в судових засіданнях. Вказані обставини (участь у судових засіданнях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) спростовують твердження скаржника про виникнення необхідності у залученні сторонніх адвокатів та, відповідно, свідчать про обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність необхідності залучення інших адвокатів для участі в судових засіданнях у цій справі. При цьому такі дії Адвокатського об`єднання "Армадум Груп" (залучення інших адвокатів для участі в судових засіданнях при можливості самостійного представництва) можуть свідчити про намагання зловживання відповідачем правом на компенсацію правничої допомоги, та не слугують на користь тверджень скаржника про те, що справа має особливе значення для Адвокатського об`єднання "Армадум Груп" та впливає на його репутацію.

Подібно, і у справі, що розглядається судом, для відповідача ОСОБА_1 , який є адвокатом, раніше представляв відповідача ОСОБА_2 в пов`язаній справі, не було необхідності залучати для надання правничої допомоги іншого адвоката. Зокрема, суд враховує, що в судових засіданнях 07.02.2023, 10.03.2023 та 27.03.2023 відповідач ОСОБА_1 брав участь особисто, а тому не мав необхідності користуватись правничою допомогою адвоката у цих судових засіданнях.

Суд також враховує, що у відзивах на позовну заяву кожен з відповідачів зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн.

Враховуючи кількість та тривалість судових засідань по справі, які орієнтовно тривали: 01.02.2023 32 хв, 07.02.2023 11 хв.; 01.03.2023 27 хв.; 27.03.2023 54 хв. (з урахуванням часу перебування суду в нарадчій кімнаті), суд дійшов висновку, що відповідачами не наведено обґрунтованих підстав для збільшення вартості правничої допомоги, яка надавалась сторонам, порівняно з наведеним у відзивах попереднім (орієнтовним) розрахунок витрат в розмірі 10000 грн.

Взявши до уваги наведені обставини, а також спільність правової позиції обох відповідачів, предмет позову, обсяг доказів, які підлягали дослідженню у справі, ціну позову, суд дійшов висновку що заявлена відповідачами сума судових витрат є неспівмірною з складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме що обґрунтований та співмірний розмір витрат обох відповідачів на надання правничої допомоги адвокатом Чмиховим Ю.А. у даній справі разом складає 10 000 грн, з яких: 4000 грн за написання відзивів на позовну заяву, по 2000 грн за участь в судових засіданнях 01.02.2023 (підготовче засідання) та 07.02.2023 (перше засідання, призначене для розгляду справи по суті), та по 1000 грн за участь в судових засіданнях 01.03.2023 та 27.03.2023. (оскільки два останні засідання були повторними засіданнями з розгляду справи по суті та потребували для адвоката значно меншого часу на підготовку ніж перше засідання з розгляду справи по суті).

Саме такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, а також те, що саме такий розмір витрат є співмірним з наданою адвокатом правничою допомогою.

Стягуючи з позивача в користь обох відповідачів суму судових витрат, визнану обґрунтованою, суд вважає, що витрати на надання правничої допомоги за написання відзивів на позовну заяву (4000 грн) та за участь адвоката Чмихова Ю. в судовому засіданні 01.02.2023 (2000 грн) підлягають поділу між обома відповідачами в рівних частинах, так як вони користувались послугами одного адвоката. Щодо витрат за надання правничої допомоги з представництва в судових засіданнях 07.02.2023 (2000 грн), 01.03.2023 (1000 грн) та 27.03.2023 (1000 грн), то такі витрати суд присуджує лише в користь відповідача ОСОБА_2 , оскільки у зазначених судових засіданнях приймав участь особисто відповідач ОСОБА_1 , який, як вище зазначив суд, є адвокатом, надавав правничу допомогу ОСОБА_2 в пов`язаній справі, а тому не потребував правничої допомоги в судових засіданнях, в яких приймав участь особисто.

За наведеного, з позивача в користь відповідача ОСОБА_2 належить стягнути 7000 грн, з яких: 2000 грн за написання відзиву на позовну заяву, 1000 грн за участь адвоката в судовому засіданні 01.02.2023, 2000 грн за участь адвоката в судовому засіданні 07.02.2023, та по 1000 грн за участь адвоката в судових засіданнях 01.03.2023 та 27.03.2023. З позивача в користь відповідача ОСОБА_1 стягненню підлягають 3000 грн, з яких: 2000 грн за написання відзиву на позовну заяву та 1000 грн за участь адвоката в судовому засіданні 01.02.2023, в якому ОСОБА_1 не приймав участь особисто.

Визначаючи вид судового рішення, яке має бути ухвалене судом за наслідками розгляду клопотання, суд виходить з того що формою завершення судового розгляду справи стало залишення судом позову без розгляду, про що постановлена ухвала. Положення частини третьої статті 244 ГПК України передбачають ухвалення судом додаткового судового рішення. Судовими рішеннями відповідно до статті 232 ГПК України є ухвали, рішення, постанови, судові накази. Оскільки розгляд справи завершено ухвалою, то судовим рішенням щодо вирішення питання про судові витрати, на думку суду, має бути додаткова ухвала.

Про можливість постановлення у таких випадках додаткових ухвал слідує і з судових рішень Верховного Суду, зокрема постанови від 19.04.2023 по справі № 911/2410/13, додаткової ухвали Верховного Суду від 20.05.2021 у справі N 910/14162/17, додаткової ухвали Верховного Суду від 12.07.2021 у справі N 903/254/20

Керуючись ст. 123, 126, 130, 232, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

клопотання б/н від 30.03.2023 (вх. № 3864/23 від 03.04.2023) представника відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Чмихова Юрія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №344/13838/21 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 7000 (сім тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) 3000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Накази видати після набрання додатковою ухвалою законної сили.

Додаткова ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення - 28.04.2023, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 03.05.2023.

Суддя І.Є. Горпинюк