СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Харків Справа № 917/582/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Мартюк К.О., довіреність від 04.04.2023

3-ї особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм", м. Лубни (вх.№382 П/2)

на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/582/22 (суддя Ківшик О.В., повний текст рішення складено 27.01.2023)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_1 , м. Лубни

до Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм", м. Лубни

про стягнення 76295,06 грн безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" про стягнення 76 295,06 грн безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що після виплати страхового відшкодування відповідачу, як потерпілому від ДТП, що мало місце 15.01.2021 приблизно о 17 год. 20 хв. в м. Лубни по вул. Фабричній, 4 Полтавської області та звернення в порядку регресу до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі МТСБУ) стало відомо про отримання відповідачем на час подання заяви про страхове відшкодування від ОСОБА_1 матеріального відшкодування на ремонт пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) автомобіля, що підтверджується розпискою про відсутність претензій. У зв`язку з цим, позивач вважав, що в порушення приписів п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідачем при поданні заяви про страхове відшкодування було надано позивачу недостовірну інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки між відповідачем та ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, позивач вважав, що за його рахунок відповідачем було фактично отримано повторне відшкодування збитків, завданих внаслідок вищевказаної ДТП, а відповідні кошти згідно ст. 1212 ЦК України є безпідставно отриманими та підлягають поверненню.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 76 295,06 грн та 2481,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах умов для стягнення з відповідача спірної суми як безпідставно отриманих коштів згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки вважав доведеними наступні обставини:

- здійснення позивачем відповідачу регламентної виплати в розмірі 76295,06 грн підтверджується платіжним дорученням №1031401 від 15.06.2021, копія якого наявна у матеріалах справи, а.с. 50 т. 1;

- отримання відповідачем від ОСОБА_1 матеріального відшкодування на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, що підтверджується розпискою про відсутність претензій (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 55 т. 1).

-надання відповідачем недостовірної інформації про вже здійснені взаєморозрахунки між відповідачем та ОСОБА_1 на момент звернення з заявою про страхове відшкодування, що й послугувало підставою для неправомірного отримання відповідачем страхової виплати;

- на момент розгляду даної справи та винесення даного рішення відповідачем не повернуто позивачу кошти у розмірі 76295,06 грн.

При цьому, суд відхилив доводи відповідача про те, що отриманні ним кошти від ОСОБА_1 за своєю суттю є добровільною компенсацією частини матерального збитку (втрата товарної вартості), не охопленого нарахованою страховою виплатою, пославшись на те, що за змістом положень п. 1.6, п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), а пунктом 4.3 Методики встановлено, що у складеному уповноваженою особою звіті, в разі наявності, повинні бути відображені і дані про втрати товарної вартості транспортного засобу. Проте, як вбачається з наявного у матеріалах справи Звіту № 0107-21 про незалежну оцінку майна (а.с.30-37 т. 1), у ньому відсутнє визначення втрати товарної вартості транспортного засобу відповідача; іншого належного доказу на підтвердження розміру майнових втрат відповідача у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу суду не надано, на наявність таких відповідач не посилається. Отже, доводи щодо розміру матеріального збитку відповідача в розмірі 7000,00 USD і отримання відповідачем від ОСОБА_1 частини матерального збитку (втрата товарної вартості), не охопленого нарахованою страховою виплатою, не є доведеними.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/582/22 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; здійснити розподіл судових витрат. Також апелянт просив викликати в судове засідання представника відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір реальних збитків відповідача дорівнює сумі регламентної виплати, оскільки суд не врахував, що вказаною виплатою охоплюється виключно вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, в той час як у спірних правовідносинах учасниками спірного ДТП - відповідачем (потерпілим) та ОСОБА_1 (особою відповідальною за заподіяну шкоду) було самостійно визначено розмір реальних збитків в частині втрати товарної вартості у сумі еквівалентній 7000 USD, яка не охоплена нарахованою страховою виплатою позивача, і така домовленість не суперечить положенням цивільного законодавства. На цій підставі, з урахуванням п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники ДТП узгодили, що за рахунок регламентної виплати (страхового відшкодування) буде здійснено фактичний ремонт транспортного засобу (відновлювальний ремонт), а решта сума реальних збитків, не охоплених регламентною виплатою, буде компенсована ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.03.2023 для розгляду справи №917/582/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/582/22 та призначено її до розгляду на 19.04.2023.

30.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №3557), в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

05.04.2023 від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх. № 3805), в якій він навів заперечення проти доводів відзиву на апеляційну скаргу.

У клопотанні від 10.04.2023 (вх. №4009) позивач просив здійснювати розгляд справи без участі позивача та свого представника.

13.04.2023 позивачем надано заперечення на відповідь на відзив (вх. №4192).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.04.23, у зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. у період з 17.04.2023 по 28.07.2023, для розгляду справи №917/582/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

Представник відповідача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, в судовому засіданні 19.04.2023 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Позивач та третя особа, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні не скористались. Третя особа про причини неявки суд не повідомила, а представник позивача у клопотанні від 10.04.2023 (вх. №4009) просив здійснювати розгляд справи без його участі та участі свого представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів, що підтверджують належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також достатність у матеріалах справи документів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, приймаючи до уваги відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПУ України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності інших учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та відповіді на відзив доводи, заслухавши усні пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.01.2021 приблизно о 17 год 20 хв в м. Лубни по вул. Фабричній,4 Полтавської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", під керуванням ОСОБА_2 (власник AT "Лубнифарм"), який ударив автомобіль Volkswagen Polo" державний реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля завдано матеріального збитку.

Постановами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2021 від 24.03.2021 встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 (а.с. 13-16 т. 1).

За даними позивача, на дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією з бази МТСБУ).

Враховуючи приписи ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", власник пошкодженого автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", Акціонерне товариство "ЛУБНИФАРМ" 03.02.2021 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про дорожню транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди.

Згідно зі Звітом автотоварознавчого дослідження №0107-21 від 31.01.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", склала 85782,29 грн (а.с. 30 т. 1).

На підставі наказу МТСБУ №3.1/3493 від 14.06.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих AT «Лубнифарм», МТСБУ здійснено регламентну виплату в загальному розмірі 76295,06 грн відповідно до платіжного доручення №1031401 від 15.06.2021 із призначенням платежу «виплата по справі №73775, згідно наказу №3.1/3493 від 14.06.2021» (а.с. 50 т. 1).

Позивач наголошує, що в порушення приписів п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідачем було надано позивачу недостовірну інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки між відповідачем та ОСОБА_1 (особою відповідальною за заподіяну шкоду).

У матеріалах справи наявна додана позивачем до позовної заяви підписана головою правління АТ «Лубнифарм» Ващук С.Г. та ОСОБА_1 розписка, в якій зазначено про внесення громадянином ОСОБА_1 коштів у сумі 3000 доларів США на відшкодування збитків за ремонт автомобіля "Lexus ES 250", номерний знак " НОМЕР_2 ", та отримання АК «Лубнифарм» () коштів у сумі 3000 доларів США на відновлення пошкодженого автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", який було пошкоджено внаслідок ДТП , що сталася 15.01.21 о 17 год 20 хв в м. Лубни по вул. Фабричній з вини гр. ОСОБА_1 та відсутність до ОСОБА_1 матеріальних претензій (а.с. 55 т. 1).

Також до позовної заяви додана копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.01.2021, в якій зазначено відомості щодо прийняття Акціонерним товариством «Лубнифарм» від ОСОБА_1 3000 долларів США, підстава отримання-ремонт автомобіля(а.с. 54 т. 1).

Крім цього, до позовної заяви додана копія пояснення ОСОБА_1 генеральному директору Моторного (транспортного) страхового бюро України Шевченку В.І. від 12.07.21, в якій ОСОБА_1 зазначив про визнання своєї вини в заподіянні шкоди внаслідок пошкодження автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", а також про досягнення згоди із потерпілим на компенсацію заподіяної шкоди. Зокрема, виплату потерпілому - АТ «Лубнифарм», 3000 долларів США, що підтверджується розпискою та квитанцією до прибуткового касового ордеру, копії яких додано до пояснення.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач в позовній заяві зазначав, що відповідачем було фактично отримано подвійне (повторне) відшкодування збитків, завданих внаслідок вищевказаної ДТП.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 76295,06 грн (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 56 т. 1). Водночас, за твердженням позивача, ні відповіді на претензію, ні дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, здійснено не було.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд стягнути з відповідача сплачену ним регламентну страхову виплату в сумі 76 295,06 грн в якості безпідставно отриманих коштів згідно з положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який регулює і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Згідно з п. 39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону).

У відповідності до п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пп."г" п.35.1 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, у якій має міститися інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Як вже зазначалось, на підставі заяви відповідача про отримання відшкодування шкоди та наказу МТСБУ №3.1/3493 від 14.06.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих AT «Лубнифарм», МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 76295,06 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що після проведення МТСБУ страхової виплати йому стало відомо про внесення відповідачем недостовірної інформації до заяви про вже здійснені взаєморозрахунки між відповдіачем та ОСОБА_1 , що спричинило неправомірне отримання відповідачем страхового відшкодування, суму якого він просить стягнути в якості безпідставно отриманих коштів.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: 1) збільшення або збереження майна однією особою - набувачем 2) зменшення або незбільшення майна у іншої особи - потерпілого; 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача зменшенням або вiдсутністю збільшення майна на стороні потерпілого 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану осіб на час такої зміни, або правова підстава для цього повинна згодом відпасти.

При цьому, не має правового значення, наслідком поведінки набувача чи потерпілого стала зазначена зміна майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Так, 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18

Господарський суд першої інстанції правомірно зазначив про наявність у спірних правовідносинах умов для стягнення з відповідача спірної суми як безпідставно отриманих грошових коштів згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, з огляду на доведеність наступних обставин:

- здійснення позивачем відповідачу регламентної виплати в розмірі 76295,06 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1031401 від 15.06.2021 (копія наявна у матеріалах справи, т. 1 а.с. 50);

- отримання відповідачем від ОСОБА_1 матеріального відшкодування саме на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, що підтверджується розпискою про відсутність претензій, квитанцією до прибуткового касового ордеру, в яких зазначено відомості про отримання компенсації на ремонт автомобіля (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 54, 55 т. 1 ).

- надання відповідачем недостовірної інформації про вже здійснені взаєморозрахунки між відповідачем та ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про страхове відшкодування, що й послугувало підставою для неправомірного отримання отримання відповідачем страхової виплати (копії пояснень ОСОБА_1 ген. Директору МТСБУ, а також копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.01.21та розписки (а.с. 53-55 т. 1);

- на момент розгляду даної справи та винесення даного рішення відповідачем не повернуто позивачу кошти у розмірі 76295,06 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства доводи скаржника про те, що грошові кошти в сумі 3000 USD США він отримав від гр. ОСОБА_1 на компенсацію втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу, яка не охоплювалась регламентною виплатою позивача, здійсненою на компенсацію вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Як зазначено вище, у матеріалах справи наявна додана позивачем до позовної заяви розписка, підписана головою правління АТ «Лубнифарм» Ващук С.Г. та ОСОБА_1 (а.с. 55 т. 1). У вказаній розписці зазначено про внесення громадянином ОСОБА_1 коштів у сумі 3000 доларів США на відшкодування збитків за ремонт автомобіля "Lexus ES 250", номерний знак " НОМЕР_2 ", та отримання АК «Лубнифарм» () коштів у сумі 3000 доларів США на відновлення пошкодженого автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", який було пошкоджено внаслідок ДТП , що сталася 15.01.21 о 17 год 20 хв в м. Лубни по вул. Фабричній з вини гр. ОСОБА_1 . Крім того, зазначено про відсутність до ОСОБА_1 матеріальних претензій.

Також до позовної заяви додана копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.01.2021, в якій зазначено відомості щодо прийняття Акціонерним товариством «Лубнифарм» від ОСОБА_1 3000 доларів США та підстава їх отримання-ремонт автомобіля (а.с. 54 т. 1).

До позовної заяви додана копія пояснення ОСОБА_1 генеральному директору Моторного (транспортного) страхового бюро України Шевченку В.І. від 12.07.21. У наданих поясненнях ОСОБА_1 повідомляв про визнання своєї вини в заподіянні шкоди внаслідок пошкодження автомобіля "Lexus ES 250", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", в результаті ДТП, що мало місце 15.01.21 о 17 год.20 хв. ОСОБА_1 зазначав, що визнаючи свою вину у заподіянні в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди, на місці події, між учасниками дорожньо-транспортної пригоди було досягнуто згоди на компенсацію ОСОБА_1 заподіяної шкоди шляхом здійснення розрахунку, а саме, здійснення відповідної виплати потерпілому - АТ «Лубнифарм» в особі голови правління Ващук С.Г. в розмірі 3000 долларів США. Як зазначав ОСОБА_1 , сплата вказаних грошових коштів підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25.01.2021 та розпискою голови правління АТ «Лубнифарм» Ващук С.Г. від 25.01.2021, копії яких додаються.

Вищезазначені копії розписки та квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.01.2021 зазанчено в додатку до цих пояснень.

При цьому в зазначеній заяві ОСОБА_1 звернув увагу генерального директора Моторного (транспортного) страхового бюро України на те, що з урахуванням наведених обставин відшкодування ОСОБА_1 шкоди АТ «Лубнифарм», в сумі 3000 доларів США, враховуючи встановлений п.п. «г» п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок особи, яка має право на відшкодування навести в заяві про її виплату інформації про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, рішення МТСБУ про здійснення регламентної виплати АТ «Лубнифарм» прийнято на підставі заяви останнього, яка містила неправдиві відомості в частині здійснених розрахунках осіб, з чого вбачаються ознаки кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Колегія суддів зазначає, що в наведених поясненнях не зазначено будь-яких відомостей про досягнення між учасниками спірного ДТП згоди саме на компенсацію ОСОБА_1 втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в яких би містились такі відомості.

Натомість, згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує (п. 32.7. ст. 32 Закону).

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом вказаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

У розділі IV Методики встановлено вимоги до оцінки КТЗ та викладення її результатів.

Пунктом 4.3 Методики встановлено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Отже, як правомірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до Методики, у складеному уповноваженою особою звіті в разі наявності повинні бути відображені і дані про втрати товарної вартості транспортного засобу.

Проте, як вбачається з наявного у матеріалах справи Звіту № 0107-21 про незалежну оцінку майна (а.с.30-37 т. 1), у ньому відсутнє визначення втрати товарної вартості транспортного засобу відповідача. Зокрема, відповідно до даних, що містяться у Звіті, наданий на оцінку "Lexus ES 250" державний номер " НОМЕР_2 " має ознаки, при яких розрахунок значення ВТВ не проводиться (п. 7.39 а) Методики (нарахування зносу на складові). Іншого належного доказу на підтвердження розміру майнових втрат відповідача у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу суду не надано, на наявність таких відповідач не посилається.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно проведення у встановленому порядку іншої оцінки розміру збитків внаслідок пошкодження автомобіля "Lexus ES 250" державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 " в результаті ДТП, що мало місце 15.01.21 у м. Лубни Полтавської області по вул. Фабричній, 4.

Отже, доводи відповідача щодо розміру матеріального збитку відповідача у розмірі 7000 доларів США і отримання відповідачем від ОСОБА_1 частини матерального збитку (втрата товарної вартості), не охопленого нарахованою страховою виплатою, не можуть вважатись доведеними. В той же час, у наданих позивачем доказах прямо зазначено відомості про отримання відповідачем від ОСОБА_1 до дати подання позивачу заяви про здійснення регламентної страхової виплати, грошових коштів в сумі 3000 доларів США на відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, які він повторно й отримав від позивача за регламентною страховою виплатою.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що приймаючи рішення, судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду у справі №331/315/17 від 19 вересня 2018 року, в якій Суд зазначив, що «виплата страхового відшкодування на користь потерпілого після добровільного відшкодування винуватцем ДТП майнової шкоди не змінює характеру правовідносин сторін і не трансформує визначену за взаємною згодою суму відшкодування у безпідставно набуте майно. Невиконання потерпілим взятого на себе у розписці від 12 січня 2015 року зобов`язання повернути ОСОБА_4 всю суму страхової компенсації не свідчить про те, що сплачені винуватцем ДТП кошти на відшкодування майнової шкоди були набуті потерпілим поза межами правової підстави. А тому доводи касаційної скарги про те, що кошти, отримані відповідачем від позивача на ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля, є безпідставно набутим майном є необґрунтованими».

З приводу наведених апелянтом доводів колегія суддів зазначає, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. В той же час, у справі Верховного Суду, на яку посилається апелянт, підстави, предмет позову та фактичні обставини справи є різними, тобто не є подібними із обставинами, оцінка яким надавалась під час апеляційного перегляду даної справи, а тому дані доводи апелянта відхиляються судом апеляційної інстанції.

Враховуючи встановлені у справі обставини та докази, надані сторонами на їх підтвердження, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/582/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.05.2023

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов