ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/884/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.,

секретар судового засідання Курко Ю.О.

за участю представників сторін:

від ДЗ «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України»: Ягич М.М., Божук Б.С.

від АТ «УКРТЕЛЕКОМ»: Чалян Н.А.

від РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях: Іванова Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного закладу «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України» (67793, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Курортне, вул. Чорноморська, 11-А, );

до відповідача: Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, );

про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості.

та

за зустрічним позовом: Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, );

до відповідачів:

1) Державного закладу «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України» (67793, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Курортне, вул. Чорноморська, 11-А, );

2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, );

про розірвання договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії.

1. Суть спору.

18.05.2022 Державний заклад «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України» (далі ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ») звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО № 8920/22) до Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ», в якій просить суд:

- розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (№ 5ІД340-1085/16) від 30.06.2016;

- зобов`язати відповідача повернути державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку інв.№ 10310024 реєстровий № 01982005.І.ААААКК971, загальною площею 66,40 кв.м за адресою: вул. Чорноморська, 11а, с. Курортне, Білгород - Дністровський район, Одеська область, що обліковується на балансі ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» МОЗ УКРАЇНИ», у стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, шляхом передачі ключів від приміщення та підписання акту приймання - передавання майна;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 32 376,34 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Також, 18.07.2022 до Господарського суду Одеської області від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» надійшла зустрічна позовна заява (вх. ГСОО №1672/22) до Державного закладу «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях про:

- розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях та АТ «УКРТЕЛЕКОМ» з 31.10.2020;

- зобов`язання регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях організувати підписання акту прийому-передачі (повернення) майна до Договору оренди від 30.06.2016 (обліковий номер договору №26) нерухомого майна, що належить до державної власності, зазначивши дату такого акту - 31.10.2020.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.06.2022 було відкрито провадження у справі №916/884/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.07.2022.

11.07.2022 до суду від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку з необхідністю у встановленому законом порядку подати відзив на позовну заяву та необхідністю забезпечення стороні прав, наданих ст. ст. 42, 46 ГПК України

Ухвалою суду від 11.07.2022 було відкладено підготовче засідання у справі №916/884/22 на 17.08.2022.

18.07.2022 від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.08.2022 було прийнято зустрічну позовну заяву (вх. ГСОО №1672/22 від 18.07.2022) АТ «УКРТЕЛЕКОМ» до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 916/884/22.

01.09.2022 до суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях надійшло клопотання про відмову у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою АТ «УКРТЕЛЕКОМ» про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016.

Ухвалою суду від 28.09.2022 клопотання (вх.№18120/22 від 01.09.2022) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про залучення до участі у справі третьої особи - задоволено. Залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, ) до участі у справі №916/884/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом.

04.10.2022 до суду від ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву АТ «УКРТЕЛЕКОМ».

04.10.2022 до суду від ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

14.10.2022 до суду від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» надійшли заперечення, в яких останнє просило відмовити у задоволенні позовної заяви ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ».

14.10.2022 до суду від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016.

31.10.2022 до суду від РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить відмовити у задоволенні позову ДЗ «СС «ПРИМОРСЬКИЙ» МОЗ України до АТ «УКРТЕЛЕКОМ» про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (№ 5ІД340-1085/16) від 30.06.2016.

31.10.2022 до суду від РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях надійшло клопотання про закриття провадження у справі за зустрічною позовною заявою АТ «УКРТЕЛЕКОМ».

01.11.2022 до суду від ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016.

02.11.2022 до суду від АТ «УКРТЕЛЕКОМ» надійшло клопотання про призначення будівельно технічної експертизи будівлі, в якій знаходить орендоване приміщення.

У судовому засіданні 27.02.2023 суд протокольною ухвалу без виходу до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання АТ «УКРТЕЛЕКОМ» про призначення будівельно технічної експертизи.

29.11.2022 до суду від РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

У судовому засіданні 14.12.2022 року суд оголосив протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження у справі № 916/884/22 та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 26.01.2023.

У судовому засіданні 26.01.2023 року суд дійшов висновку, що спір по справі №916/884/22 розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, в зв`язку з чим судом було оголошено перерву у розгляді справи до 27.02.2023.

27.02.2023 суд протокольною ухвалою оголосив перерву до 20.03.223.

20.03.2023 суд протокольною ухвалою задовольнив усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та оголосив перерву до 13.04.2023.

30.03.2023 від представника Одеської філії АТ «Укртелеком» надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.04.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» МОЗ України.

Позивач зазначає, що 30.06.2016 року було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (№ 51д340-1085/16) - далі «Договір», за яким відповідачеві було передано в стокове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку інв.№ 10310024 реєстровий № 01982005.1.ААААКК971, загальною площею 66,40 кв.м за адресою: вул. Чорноморська, 11а, с. Курортне, Білгород - Дністровський район, Одеська область - далі «Майно», що обліковується на балансі ДЕРЖАВНОГО ЗАКЛАДУ «СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ (СПЕЦІАЛЬНИЙ) САНАТОРІЙ «ПРИМОРСЬКИЙ» МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ»

У відповідності до п. 1.2. Договору, Майно передавалося в оренду з метою розміщення автоматичної телефонної станції АТСК50/200 (розміщення операторів та провайдерів телекомунікацій).

30.06.2016 року, згідно умов укладеного Договору, між сторонами був складений Акт приймання-передавання державного нерухомого майна.

В процесі реалізації Договору у балансоутримувача - ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» МОЗ України виникали зауваження до Орендаря щодо належності виконання взятих на себе за Договором зобов`язань.

Так, у відповідності до п. 5.4. Договору Орендар зобов`язується забезпечити збереження орендованого Майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати Майно в порядку передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Проте, позивач вважає, що відповідачем не було забезпечене належне виконання зазначеного пункту Договору та допущено фізичне псування майна, що є прямим порушенням укладеного Договору.

Більш того, позивач посилається на те, що умовами договору передбачено, що Орендар зобов`язується забезпечити Орендодавцю та Балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов Договору (п. 5.6. Договору), однак Відповідачем було проігноровано вказану умову Договору та вжито заходів щодо недопущення зацікавлених осіб до Майна, як наслідок було спричинено фактичну неможливість забезпечення контролю за станом майна та процесом його використання.

В свою чергу, як зазначає позивач, п. 5.8. Договору встановлює обов`язок Відповідача протягом 15 днів з моменту укладання Договору застрахувати орендоване Майно на весь термін дії Договору на суму не менше ніж на його вартість за висновком про вартість на користь Балансоутримувача - ДЕРЖАВНОГО ЗАКЛАДУ «СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ (СПЕЦІАЛЬНИЙ) САНАТОРІЙ «ПРИМОРСЬКИЙ» МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ», який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об`єкта оренди. При цьому абзац 2 п. 5.8. Договору регламентує, що невиконання умови страхування Майна є підставою для розірвання договору оренди.

Однак, відповідачем, протягом всього строку використання Майна, не було надано жодного документу, що підтверджує виконання останнім свого обов`язку щодо страхування об`єкту оренди, що, серед іншого, є окремою підставою для розірвання Договору.

Окрім того, відповідно до умов Договору за користування Майном встановлена плата у розмірі 6920,20 грн на місяць (п. 3.1. Договору).

Позивач зауважує, що у відповідності до розрахунку за відповідачем за період січень 2021 року - квітень 2022 року склалася заборгованість по сплаті орендної плати. Так, станом на 01.05.2022 року розмір заборгованості становить 32 376,34 грн.

Враховуючи викладене, з огляду на наведені порушення відповідачем умов укладеного Договору, позивач і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ДЗ «ССС «ПРИМОРСЬКИЙ» МОЗ України вказує про те, що неповернення та погіршення стану орендованого Майна сталося з вини Відповідача за первісним позовом та Позивача за зустрічним позовом, в той же час Відповідач за первісним позовом та Позивач за зустрічним позовом не скористався своїм правом щодо звернення до суду з вимогами про прийняття Майна та підписання акта про таке прийняття, а продовжував користуватися Майном. Прохання Відповідача за первісним позовом та Позивача за зустрічним позовом розірвати Договір з 31.10.2020 року є безпідставними.

Відповідач за первісним позовом у зустрічній позовній заяві зазначає, що з його ініціативи 30.10.2020 року комісією представників Відповідача за первісним позовом та Позивача за зустрічним позовом, було проведено обстеження технічного стану будівлі та приміщень. За результатами обстеження був зроблений дефектний акт, що технічний стан будівлі незадовільний, аварійний. Але в матеріалах справи знаходиться лише дефектний акт від 28.10.2020 року. З даного приводу позивач наголошує, що з дати підписання Акту приймання-передавання, погодженим Балансоутримувачем та Орендарем від 30 червня 2016 року «Стан Майна на момент укладання договору не потребує капітального ремонту». Жодного разу з моменту приймання - передавання Майна, тобто від 30 червня 2016 року Відповідач за первісним позовом не звертався з приводу погіршення Майна. Відповідач за первісним позовом, проводячи обстеження технічного стану будівлі та приміщень та склавши дефектний акт від 28.10.2020 року, сам підтвердив той факт, що не дотримався умов Договору та не «забезпечив збереження орендованого майна, не запобіг його пошкодженню і псуванню, не підтримував орендоване Майно в належному стані, не повернув Балансоутримувачу Об`єкт оренди у належному стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Також Відповідач за первісним позовом зазначає те, що 31.10.2020 року звільнив орендоване Майно та не користувався даним Майном, на підтвердження чого надав акти приймання-здавання робіт (послуг) та додав акт прийому-передачі (повернення) Майна, підписаний зі сторони Відповідача за первісним позовом станом на 31.10.2020. Але, в матеріалах справи знаходиться акт приймання-здавання робіт (послуг) за 30.11.2020р., підписаний сторонами договору, в якому зазначено, що послуги з оренди за листопад 2020 року були надані в повному обсязі та сторони претензій один до одного не мають. Тобто, як вказує позивач, Відповідач за первісним позовом продовжував користуватися Майном. Щодо складання акту прийому-передачі (повернення) Майна, позивач зазначає, що відповідно до пп.2.4 п.2 Договору «Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на Орендодавця», а не на Орендаря.

3.2. Доводи Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ».

Заперечуючи проти позову АТ «УКРТЕЛЕКОМ» звернулося до суду з зустрічним позовом, в якому, зокрема, посилалося на те, що в ході договірних відносин між позивачем та Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2 виникли певні суперечності з приводу технічного стану приміщення.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторони Договору не дійшли згоди з приводу ремонтних робіт Майна. Також, Відповідач - 2 та Відповідач - 1 ніяким чином не відреагували на неодноразові пропозиції Позивача розірвати Договір та підписати акт приймання приймання-передавання про повернення Майна, обов`язок складання якого покладається згідно умовами Договору на Орендодавця. Отже, внаслідок бездіяльності Відповідач - 2 та Відповідача - 1 Договір не було розірвано, що, як наслідок, призвело до звернення Відповідач - 2 до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення орендних платежів за той час, коли позивач Майном не користувався.

АТ «УКРТЕЛЕКОМ» зазначає про те, що воно своєчасно і в повному обсязі виконувало умови Договору щодо сплати орендної плати та компенсацію за використану електроенергію станом на день вивільнення приміщень, яке відбулося 31.10.2020 р., що підтверджується актами приймання-здавання робіт (послуг). Остання оплата за електроенергію була оплачена Позивачем за жовтень 2020р., тобто за останній місяць, в якому Майно використовувалося за призначенням відповідно до умов Договору. Також, слід зазначити, що Відповідач - 2 заявляє у первісному позові позовні вимоги про стягнення лише заборгованості по орендній платі у розмірі 32 376,34 грн. за період з січня 2021 р. по квітень 2022 р., що означає відсутність у нього заборгованості за Договором за попередні місяці не тільки за орендною платою, але й за платежами за компенсацією за використану електроенергію.

На думку позивача за зустрічним позовом, спірна ситуація виникла у зв`язку з ухиленням Відповідача - 1 від підписання актів прийому-передачі Майна, що є об`єктом оренди, з підстав того, що при обстежені, орендованого Позивачем Майна, було виявлено, що Майно знаходиться у вкрай незадовільному стані та потребує ремонту. Незадовільний стан Майна, що є об`єктом оренди, та необхідність здійснення ремонту не може бути підставою для ігнорування Відповідачем - 1 вимоги Позивача розірвати Договір та організувати прийняття Майна. Більше того, Позивач намагався врегулювати спірну ситуацію щодо проведення ремонтних робіт , але у жодному разі це не може бути підставою для відмови від підписання актів приймання-передачі Майна та розірвання Договору у зв`язку із невикористання Майна.

У своєму зустрічному позові АТ «УКРТЕОЕКОМ» наголошує, що технічний стан будівлі є незадовільним, аварійним. Проведення ремонту в тому обсязі, на якому наполягають Позивач та Орендодавець при такому стані будівлі, в якій знаходиться орендоване Майно не можливий, оскільки може призвести до травмування осіб, які будуть проводити ремонтні роботи. Оскільки, проведення такого ремонту було неможливе. Позивач був змушений звільнити Майно для того, щоб запобігти псуванню обладнання та травмування своїх працівників, про що сповістив Відповідача - 1 та Відповідача - 2. Тобто, відбулася істотна зміна обставин та не виконання наймодавцем свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі. Отже, фактично Позивач не користувався Майном з 31.10.2020 р., а неповернення Майна відбулось через бездіяльність Орендодавця.

У відповіді на відзив на зустрічну позовна заяву позивач за зустрічним позовом посилається на ті ж самі обставини, що викладені у зустрічному позові.

3.3 Доводи РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях.

Регіональне відділення вбачає, що зустрічна позовна заява містить позовну вимогу з аналогічним предметом та підставами позову. Таким чином, задоволення зустрічного позову не зможе виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Оскільки при задоволенні зустрічного позову, первісна позовна заява також підлягає задоволенню, оскільки бути місце забезпечення принципу єдності судової практики. Фонд вбачає, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди державного нерухомого майна від 30.06.2016 року, обидва позови безпосередньо пов`язані з цим договором та стосуються питань виконання, тлумачення та дійсності його умов.

Як вбачається з матеріалів справи, до обох позовів долучені однакові докази (зокрема, й сам договір), однак підстави обох позовів є різними. Підставою позовної вимоги за первісним позовом є неналежне виконання стороною за Договором оренди своїх зобов`язань у частині не сплати орендної плати. Підставою позовної вимоги за зустрічної позовною заявою є не проведення ремонтних робіт об`єкта оренди та невикористання об`єкта оренди протягом певного періоду.

Таким чином, Регіональне відділення вважає, що зустрічна позовна заява є такою, яка подана з порушенням норм чинного процесуального законодавства та підлягає поверненню відповідно до статті 180 ГПК України.

Також, на момент подання зустрічної позовної заяви Регіональне відділення не набуло статусу учасника справи.

Щодо первісної позовної вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016 року РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях зауважує, що у поданій до господарського суду позовній заяві ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України, взагалі не зазначено, яка саме правова норма підлягає застосуванню під час розгляду вимог в частині розірвання договору (ст. 651 ЦК України, якою передбачено можливість розірвання договору у разі істотного порушення договору другою стороною, або ст. 652 ЦК України, якою передбачено можливість розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, або чіткий пункт Договору оренди від 30.06.2016 року).

Таким чином, на думку третьої особи, приписи ч.2 ст. 651 ЦК України та ч.3 ст.26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" наділяють тільки сторону договору оренди державного нерухомого майна правом на його розірвання в судовому порядку в зв`язку з істотним порушенням умов угоди. Сторонами Договору з визначеними законом правами та обов`язками є Орендодавець в особі Регіонального відділення та Орендар в особі Акціонерне товариство „Укртелеком. Балансоутримувач стороною Договору оренди не виступає.

Додатково Регіональне відділення зазначає, що Балансоутримувачу належить право господарського відання орендованими приміщеннями; без його участі та згоди на передачу майна укладання договору оренди взагалі було б неможливим; Балансоутримувач підписав орендну угоду, набувши певні права та обов`язки, проте зауважує, що в переліку цих прав відсутня можливість ініціювання припинення дій Договору в судовому порядку в зв`язку з несплатою орендних платежів, якою, як вже зазначено вище, законодавець наділив тільки Орендодавця.

Приймаючи до уваги викладене та зміст висновку Верховного Суду України, зробленого в постанові від 07.06.2017 р. по справі № 910/9482/16 (провадження № 3-422гс17), фонд зазначає, що законодавство та положення Договору (пп. ,,г" п.9.4, п.10.3 Договору) не наділяють Балансоутримувача правом вимагати розірвання Договору в судовому порядку у разі невнесення орендної плати, оскільки таке право належить Орендодавцю, який і повинен захищати інтереси держави.

З огляду на наведене, те, що єдиний випадок, коли Балансоутримувач вправі виступати з ініціативою щодо розірвання Договору, названо в п.8.2 Договору, а саме в разі погіршення стану об`єкту оренди внаслідок невиконання або неналежного виконання умов угоди Орендарем, та те, що ситуація, описана в п.8.2 Договору, підставою первісного позову не є, Регіональне відділення просить суд відмовити у задоволенні вищезазначеної вимоги.

Також третя особа зазначає, що позовна вимога ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України про стягнення заборгованості за період січень 2021 року по квітень 2022 року у розмірі 32 376,34 грн. заявлена на користь Балансоутрнмувача у відповідності до вимог чинного законодавства та умовами Договору оренди від 30.06.2016 року, та лише у межах 50% відповідно до пункту 3.5. Договору оренди від 30.06.2016 року.

Додатково Регіональне відділення звергає увагу на те, що листом від 06.10.2022 року №11-07-02505 Регіональне відділення повідомило Акціонерне товариство „Укртелеком про відмову від Договору нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.06.2016 року з підстав того, що Акціонерне товариство „Укртелеком не сплачує орендну плату згідно Договору оренди протягом трьох місяців і більше.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

30.06.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРТЕЛЕКОМ» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 26, за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку, інв. № 10310024, реєстровий № 019822005.1.ААААКК971. загальною площею 66.40 кв.м., за адресою вул. Чорноморська. На. с. Курортне, Білгород- Дністровський р-н. Одеська обл. (далі - Майно), що обліковується на балансі Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Приморський" Міністерства охорони здоров`я України».

Відповідно до п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою: розміщення автоматичної телефонної станції АТСК 50/200 (розміщення операторів та провайдерів телекомунікацій).

Стан Майна на момент укладення договору, визначається в акті приймання - передавання за узгодженням Балансоутримувача і Орендаря (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, визначений у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна.

Згідно з п. 2.4. договору, обов`язок щодо складання акта приймання- передавання покладається на Орендодавця.

Пунктом 3.1. договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 р. № 786 (зі змінами) (надалі методика розрахунку) та становить без урахування ПДВ за базовий місяць оренди (грудень 2015 р. - 6 920.20 гривень).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (відповідно до вимог чинного законодавства). Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 договору).

За умовами п. 3.5. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% на 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 50% надсилається Орендарем Орендодавцеві.

Згідно з п. 4.2 договору, відновлення орендованого Майна здійснюється орендарем відповідно до пунктів 5.4, 5.6. цього Договору.

За умовами п.п. 5.3, 5.4, 5.5, 5.7, 5.8, 5.10 договору, орендар зобов`язується:

- своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює Орендар, вказується „Призначення платежу за зразком, який надає Орендодавець листом при укладенні договору оренди);

- забезпечувати збереження орендованого Майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати Майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу;

- забезпечити Орендодавцю і Балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використання та виконання умов Договору;

- своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний поточний та інші види ремонтів орендованого Майна. Ця умова Договору не розглядається як дозвіл (згода) на здійснення поліпшень орендованого Майна (створення нової речі) за власний рахунок і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень (необхідних витрат);

- протягом 15 днів з моменту укладення цього Договору застрахувати орендоване Майно на весь термін дії договору оренди на суму не менше, ніж на його вартість за висновком про вартість на користь Балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об`єкта оренди, у порядку, визначеному законодавством, і надати Орендодавцю та Балансоутримувачу копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь термін оренди Майно було застрахованим. Невиконання цієї умови є підставою для розірвання договору оренди.

Відповідно до п.8.2 договору, Орендодавець та Балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання в разі погіршення стану об`єкту оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Згідно з п. 9.4 договору, Орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар, зокрема, не здійснив страхування Об`єкта оренди відповідно до п. 5.8 та не застрахував Об`єкт оренди у подальшому на весь термін дії цього договору; не сплачує орендну плату або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання його сторонами.

За умовами п. 10.2 договору зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою Стороною, можуть укладатися у вигляді Договору про внесення змін.

Відповідно до п. 10.3. договору за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі якщо орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до Договору при зміні Методики розрахунку орендної плати.

Відповідно до п.п. 10.9, 10.10. договору, 10.9. у разі припинення або розірвання цього Договору Майно повертається Орендарем Балансоутримувачу; майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця.

Зазначене у даному договорі державне нерухоме майно було передано від орендодавця орендареві за погодженням балансоутримувача, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі від 30.06.2016, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками.

У наступному до даного договору вносилися зміни, а саме:

- договір про внесення змін до Договору оренди від 30.06.2016 р. (обліковий номер договору № 26) нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.03.2017р., згідно з яким п. 3.1. договору оренди викладено в такій редакції: „3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2016 р.: 3 114,09 гривень.

- договір про внесення змін до Договору оренди від 30.06.2016р. (обліковий номер договору № 26) нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.06.2019р., згідно з яким, зокрема, пункт 10.1 Договору оренди доповнено реченням такого змісту: «.... Продовжити термін дії Договору до 30.04.2022 року виключно при умові виконання Орендарем п. 3.12, п. 5.15 цього договору»;

- договір про внесення змін до Договору оренди від 30.06.2016 р. (обліковий номер договору № 26) нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.11.2019 р. згідно з яким: пункт 1.1 договору оренди викладено в такій редакції:

„1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку, іпв. № 1030024. реєстровий № 01982005.1.ААААКК971, загальною площею 66.40 кв.м., за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Чорноморська. 11а. (далі - Майно), що обліковується на балансі Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Приморський" (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, шо була проведена ТОВ „СІНЕРГІЯ ІНВЕСТ станом на 31.05.2019 р. і становить: 303 000,00 грн. (триста гри тисячі) гривень, а п. 3.1. договору оренди викладено в такій редакції:

„3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) (надалі - Методика розрахунку) та становить без урахування ГІДВ за базовий місяць розрахунку травень 2019р.: 4 545,00 гривень.

25.11.2019 року РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях передало, а ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку, інв. № 1030024, реєстровий № 01982005.1.ААААКК971, загальною площею 66.40 кв.м., за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Чорноморська. 11а. (далі - Майно), що обліковується на балансі Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Приморський" (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, шо була проведена ТОВ „СІНЕРГІЯ ІНВЕСТ станом на 31.05.2019 р. і становить: 303 000,00 грн., що підтверджується відповідним актом приймання-передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі підприємства Державний заклад „Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Приморський до договору про внесення змін 15.11.2019 року до договору оренди від 30.06.2016р., укладеного з ПАТ «Укртелеком».

Листом від 05.09.2020 № 01-17/01-12/193 ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України повідомив ПАО «Одеська філія ПАТ «Укртелеком» про те, що при проведенні огляду орендованого майна, а саме частини орендованої будівлі, виявлено наочні ознаки суттєвого погіршення стану будівлі, у зв`язку з чим вимагало проведення незалежної експертизи стану орендованого Майна, з наступним приведенням будівлі до належного стану, або компенсацією Орендарем шкоди завданої Державі в особі Балансоутримувача, відповідно до результатів експертизи.

У відповідь на цей лист, ПАТ «Укртелеком» листом від 12.10.2020 № 428-37 повідомило ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України про закриття до 31 жовтня 2020 року об`єкту зв`язку та демонтаж технологічного обладнання в нежитлових приміщеннях загальною площею 66.4 кв.м. в будівлі відділення зв`язку за адресою: 64794. Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Чорноморська, буд. 11а, що розміщується у відповідності до договору оренди від 30.06.2016р. №26 зі змінами від 10.06.2019р. державного нерухомого майна, яке обліковується на балансі Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Приморський» МОЗ України» та готовність здійснити прийом-передачу орендованих приміщень.

01.12.2020 РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях звернулося до ПАТ «Укртелеком» та ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України з листом № 11-06-05458, в якому з посиланням на лист від 15.09.2020р. № 01-17/01-12/194 ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України щодо виявлених наочних ознак суттєвого погіршення стану будівлі виклало прохання надати пояснення щодо зазначеного питання.

У відповідь на запит № 11-06-05458 від 01.12.2020 стосовно повернення/передачі з оренди нежитлових приміщень, ПАТ «Укртелеком» листом від 16.12.2020 № 511-37 повідомило РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях і ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України про те, що комісія представників ПАТ «Укртелеком», з участю заступника генерального директора санаторію «Приморський» Буравицького С.І., 30.10.2020. провела власне обстеження технічного стану будівлі та звільнених від обладнання орендованих приміщень з фотофіксацією об`єкта (додаток до листа), за результатом якого виявлено: деформації конструкції даху, руйнування дерев`яних балок перекриття та перемичок, провисання стелі, скрізні тріщини в несучих стінах будівлі, що є наслідком багаторічного просідання фундаменту будівлі та протікання покрівлі, про що свідчать численні маяки встановлені на зовнішніх стінах. Технічний стан будівлі визнано незадовільним, граничним з аварійним. Тому, недоцільно та є порушенням правил охорони праці та техніки безпеки, проведення будь-якого виду ремонту у вищезазначених приміщеннях, до приведення несучих конструкцій самої будівлі в належний технічний стан. Перед початком будь яких ремонтних робіт всередині будинку, необхідно виконати перелік робіт із забезпечення правил охорони праці та техніки безпеки: укріплення фундаментів, укріплення несучих стін обоймами, заміну зруйнованих крокв даху, заміну частини дерев`яного перекриття, ремонт та заміну покриття покрівлі. При цьому, звернуло увагу, що з 31.10.2020 ПАТ «Укртелеком» звільнено від обладнання зв`язку орендовані приміщення за договором № від 30.06.2016. Заявою від 12.10.2020 вих. №429-37 ПАТ «Укртелеком» запропонувало оформити повернення орендованого майна актом приймання-передачі, зразок якого Вами нам був наданий. Додатково повідомляло, що розрахунки по оплаті за оренду та компенсацію за використану електроенергію станом на день вивільнення приміщень 31.10.2020 проведені повністю. Враховуючи викладене та відпадання обставин, які стали підставою для укладення договору та використання приміщень ПАТ «Укртелеком» просило визначитися з умовами передачі даних орендованих приміщень, розірвати договір від 30.06.2016 № 31.10.2020 та прийняти рішення щодо прийняття приміщень за актом приймання-передачі станом на 31 жовтня 2020 року.

ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України повторно листом від 28.07.2021 № 01-17/01-12/146 на адресу ПАТ «Укртелеком» виклав прохання невідкладно провести ремонт, розрахуватися по заборгованості та передати майно в установленому Законом порядку.

Проте, АТ «Укртелеком» орендну плату не сплатило, а звернулося до ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України з листом від 17.08.2021 № 251-37, в якому повторно просить визначитися з умовами передачі даних орендованих приміщень, розірвати договір № від 30.06.2016 року з 30.11.2020 року та прийняти рішення щодо документального прийняття приміщень за актом приймання-передачі станом на 30 листопада 2020 року.

Між тим, ДЗ „ССС „Приморський МОЗ заперечує щодо отримання вказаного листа та зазначає, що з повідомлення про вручення поштового відправлення, доданого до матеріалів справи не вбачається надіслання саме такого листа.

При цьому, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївської областях надіслало на адресу АТ «Укртелеком» повідомлення від 06.10.2022 №11-07-02505, в якому зазначило, що з підстав того, що Акціонерне товариство „Укртелеком не сплачує орендну плату з лютого 2021 року згідно Договору оренди протягом трьох місяців і більше, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 782 Цивільного кодексу України, відмовляється від Договору нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.06.2022 року (обліковий № Договору оренди 26). Та просило протягом 3 днів з дня отримання повернути балансоутримувачу Майно та повернути підписані в трьох примірниках акти приймання-передавання (повернення), які додані були до цього повідомлення.

АТ «Укртелеком» не заперечує щодо отримання вищевказаного повідомлення про відмову від договору та зазначає, що акт був підписаний та надісланий балансоутримувачу.

5. Позиція суду за первісним позовом:

5.1. Щодо розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача за первісним позовом повернути державне нерухоме майно.

Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні положень закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України).

У статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, позивачем у господарській справі є особа, яка вважає, що у спірних правовідносинах її право або охоронюваний законом інтерес порушується, оспорюється чи не визнається.

Спір у справі виник із договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (№ 5ІД340-1085/16) від 30.06.2016, заявлено вимогу про розірвання цього договору.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до державної власності, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Спірний договір оренди від 30.06.2016 року укладений у відповідності з Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04,1992 року № 2269-ХІ1 .

Разом із тим, станом на момент виникнення спору діє новий Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 року № 157-ІХ, який введено в дію з 01.02.2020 року.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно - правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тому в даному випадку до спірних правовідносин, що виникли між РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях та Публічним акціонерним товариством „Укртелеком, застосуванню підлягає Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХП від 10.04.1992р.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХІІ від 10.04.1992р., орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Стаття 5 вищезазначеного Закону зазначає, що орендодавцями є, зокрема: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам;

Стаття 6 вищезазначеного Закону вказує на те, що орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов`язана зареєструватись як суб`єкт підприємницької діяльності.

Договір оренди - це цивільно-правовий договір за яким одна сторона (орендодавець, наймодавець) зобов`язується надати іншій стороні (орендареві, наймачу) майно за плату в тимчасове користування (також допускається тимчасове володіння).

Сторонами договору оренди є орендодавець і орендар.

Загальні підстави для зміни або розірвання договору визначено у статті 651 ЦК України, за змістом якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом частин 2-4 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За змістом статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

У розумінні наведених положень законодавства правом на звернення до суду із вимогою про зміну або розірвання договору оренди наділена лише одна з його сторін.

Судом встановлено, що 30.06.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРТЕЛЕКОМ» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 26, за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку, інв. № 10310024, реєстровий № 019822005.1.ААААКК971. загальною площею 66.40 кв.м., за адресою вул. Чорноморська. На. с. Курортне, Білгород- Дністровський р-н. Одеська обл. (далі - Майно), що обліковується на балансі Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій "Приморський" Міністерства охорони здоров`я України».

Таким чином, власником спірного майна є держава, а державну політику у сфері оренди цього майна від імені держави здійснює Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області.

Згідно з частиною 1 статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Окремою підставою для розірвання спірного Договору позивачем за первісним зазначено невиконання орендарем передбаченого п. 9.4 договору обов`язку щодо страхування об`єкту оренди.

Як вже було зазначено вище, згідно з п. 9.4 договору, Орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар, зокрема, не здійснив страхування Об`єкта оренди відповідно до п. 5.8 та не застрахував Об`єкт оренди у подальшому на весь термін дії цього договору; не сплачує орендну плату або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Отже, лише орендодавець має право звернутися до суду з вимогою про визнання договору розірваним саме з підстав невиконання п. 9.4 договору.

Проаналізувавши зміст умов спірного договору оренди, суд вважає, що у балансоутримувача не має прав замість власника (орендодавця) вимагати розірвання договору оренди у разі, якщо орендар, зокрема, не здійснив страхування Об`єкта оренди відповідно.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/7364/18 акцентувала, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів (аналогічну правову позицію викладено у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17).

Оскільки, як уже зазначалося чинне законодавство не надає позивачеві права виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, позивач, як балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про розірвання договору оренди майна.

Статтею 3 ЦК України визначено свободу договору, при цьому лише у наймодавця (орендодавця) є право розірвати договір оренди.

Таку ж правову позицію стосовно прав орендодавця і балансоутримувача відповідно до договору оренди комунального майна викладено у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 910/9480/16 та від 07.06.2017 у справі № 910/9482/16.

Враховуючи викладене, зокрема те, що балансоутримувач не має права замість власника (орендодавця) вимагати розірвання договору оренди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, однак положення договору, який укладено між орендодавцем, балансоутримувачем і орендарем, не можуть суперечити закону, зокрема тому, що лише у наймодавця (орендодавця) є право звертатися до суду з позовом про повернення об`єкта оренди.

Наявність у спірному договорі пунктів 5.10, 10.10, за змістом якого у разі закінчення/припинення дії договору орендар зобов`язаний повернути за актом приймання-передачі об`єкт оренди балансоутримувачу, не впливає на те, що саме орендодавець має право звертатися до суду з позовом про повернення орендованого майна.

За таких обставин, враховуючи відсутність підстав для розірвання договору договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 26, що має наслідком наявність правових підстав на зайняття АТ «УКРТЕЛЕКОМ» спірного нерухомого майна, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути нерухоме майно також не підлягають задоволенню.

Також суд зауважує, що у поданій до господарського суду позовній заяві ДЗ „ССС „Приморський МОЗ України взагалі не зазначено, яка саме правова норма підлягає застосуванню під час розгляду його вимог в частині розірвання договору.

Таким чином, приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України та ч.3 ст.26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" наділяють тільки сторону договору оренди державного нерухомого майна правом на його розірвання в судовому порядку в зв`язку з істотним порушенням умов угоди. Сторонами Договору з визначеними законом правами та обов`язками є Орендодавець в особі Регіонального відділення та Орендар в особі Акціонерне товариство „Укртелеком. Балансоутримувач стороною Договору оренди не виступає.

Разом з цим, Балансоутримувачу належить право господарського відання орендованими приміщеннями; без його участі та згоди на передачу майна укладання договору оренди взагалі було б неможливим; Балансоутримувач підписав орендну угоду, набувши певні права та обов`язки, проте, що в переліку цих прав відсутня можливість ініціювання припинення дій Договору в судовому порядку в зв`язку з несплатою орендних платежів, якою, як вже зазначено вище, законодавець наділив тільки Орендодавця.

5.2. Щодо стягнення заборгованості по орендній платі.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд зазначає, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються на наслідках порушення відповідачем договірних зобов`язань, в тому числі грошових, а спірні правовідносини виникли з договору оренди державного майна, до них відповідно застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» як спеціального закону та положення глав 47-53, 58 ЦК України, глав 19-20, 26, 30 ГК України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі статтею 759 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та п`ятою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач за первісним позовом зазначив про наявність у відповідача заборгованості з орендної плати за період січень 2021 року - квітень 2022 року у розмірі 32 376,34 грн., тобто в межах 50% відповідно до пункту 3.5. Договору оренди від 30.06.2016 року, що підтверджується наданим розрахунком та відповідачем не спростовано.

Докази того, що відповідач звільнив орендоване приміщення та передав його орендодавцю за актом приймання-передавання, як того вимагає п. 2.4 договору оренди, матеріали справи не містять.

Наведене також підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 06.10.2022 року №11-07-02505, в якому Регіональне відділення повідомило Акціонерне товариство „Укртелеком про відмову від Договору нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.06.2016 року з підстав несплати орендної плати протягом трьох місяців і більше.

Перевіривши обчислений позивачем розрахунок суми заборгованості, суд вважає його помилковим, з огляду на таке.

27.05.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», підпунктом 3 пункту 1 встановлено, що на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 травня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Кіровоградської, Дніпропетровської, Житомирської, Одеської областей.

Підпунктом 4 пункту 1 названої постанови встановлено, що на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше: орендарям на територіях, визначених у підпунктах 2 і 3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації) після 30 вересня 2022 р. і 30 травня 2022 р. відповідно і до закінчення строку, визначеного в абзаці першому цього підпункту.

Згідно з підпунктом 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України» № 634 від 27.05.2022 звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.

Суд зазначає, що норми вказаної постанови позивачем при нарахуванні відповідачеві орендної плати за спірний період дотримано не було.

З огляду на наведене, з 24 лютого по квітень 2022 року відповідач був звільнений від орендної плати.

Також, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачем у січні 2021 року частково було сплачено заборгованість з орендної плати на суму 2407,23 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 510 від 25.01.2021 та позивачем не було враховано при нарахуванні спірної заборгованості з орендної плати.

А тому, суд здійснив власний розрахунок суми заборгованості відповідача перед позивачем з орендної плати за період з січня 2021 по 23 лютого 2022 року, який становить 28 462,46 грн., а саме: заборгованість за період з січня 2021 по січень 2022 року з урахуванням часткової оплати 26 532,94 грн., за період з 1 по 23 лютого 2023 - 1 929,52 грн. (2348,98:28 днів=83,89*23дня). Таким чином, прострочена заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати складає 28 462,46грн.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до договору орендованим Майном є лише нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку загальною площею 66,40 кв.м., а не сама будівля та те, що відповідач не зобов`язаний проводити будь-які роботи з підтримання будівлі в належному технічному стані, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи технічного паспорту, орендоване відповідачем майно представляє собою одноповерхову будівлю відділення зв`язку. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють приміщення (відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд). Тобто приміщення є частиною будівлі, його функціональною особливістю. Стіни будівлі утворюють приміщення. Орендоване майно - нежитлові приміщення будівлі відділення зв`язку пов`язане з будівлею несучими стінами. Приміщення не може існувати без будівлі, а будівля поєднана невід`ємно з приміщенням. Орендоване майно використовувалося Орендарем для розміщення автоматичної телефонної станції АТСК 50/200. Для монтажу вищевказаного обладнання Орендарем проводилися роботи пов`язані з кріпленням даного обладнання до несучих стін та підлоги приміщення будівлі.

Відповідно до п.п 5.4, 5.7, 5.10 договору Орендар зобов`язаний забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати Майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки; підтримувати орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу; своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний поточний та інші види ремонтів орендованого Майна; у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу Об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням його нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) Об`єкту оренди з вини Орендаря.

Відповідно до п. 1.3 договору стан Майна на момент укладання Договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженням Балансоутримувача і Орендаря.

Згідно ч. 3 ст.768 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності 30.06.2016, а саме орендарю передано за актами приймання-передачі від 30.06.2016 року об`єкт оренди. Відповідно до вказаного акту, стан майна на момент укладення договору не потребує капітального ремонту.

Судом також не приймаються посилання відповідача на Правила обстеження, оцінки технічного стану та паспортизації виробничих будівель і споруд, затверджених Наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України та Держохоронпраці України №32/288 від 27.11.97 року, оскільки ці Правила відповідно до Наказу від 14.07.2014 року за №193/507 втратили чинність.

Посилання відповідача на те, що він звільнив орендоване приміщення та з 31.10.2020 року не користувався ним, спростовується наявним в матеріалах даної справи актом приймання-здавання робіт (послуг) від 30.11.2020 (а.с. 93, т. 1), з якого вбачається, що послуги з оренди за листопад 2020 року були йому надані в повному обсязі та сторони претензій один до одного не мають.

Докази того, що відповідач звільнив орендоване приміщення та передав його орендодавцю за актом приймання-передавання, як того вимагає п. 2.4 договору оренди, матеріали справи не містять.

6. Щодо зустрічної позовної заяви.

6.1 Щодо вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях та АТ «УКРТЕЛЕКОМ» з 31.10.2020.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного:

Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

За умовами п.п. 10.2., 10.3 договору, зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою Стороною, можуть укладатися у вигляді Договору про внесення змін.

За ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі якщо орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до Договору при зміні Методики розрахунку орендної плати.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, приписи ст. 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов`язань, передбачених законом або договором.

Зокрема, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом, та визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладанні договору, а також терміну "шкода", який слід тлумачити з урахуванням ч. 2 ст. 22 ЦК України, наразі істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається, виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

Отже, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 912/3191/17).

Згідно з ч. 5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості підстав для про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях та АТ «УКРТЕЛЕКОМ» з 31.10.2020 позивач за зустрічним позовом посилається на те, що він фактично не використовує спірне орендоване майно з 31.10.2020р., оскільки майно знаходиться у вкрай незадовільному стані та потребує ремонту, технічний стан будівлі, який є незадовільним, аварійним. Проведення ремонту в тому обсязі, на якому наполягають Позивач та Орендодавець при такому стані будівлі, в якій знаходиться орендоване Майно не можливий, оскільки може призвести до травмування осіб, які будуть проводити ремонтні роботи. Оскільки, проведення такого ремонту було неможливе. Позивач був змушений звільнити Майно для того, щоб запобігти псуванню обладнання та травмування своїх працівників, про що сповістив Відповідача - 1 та Відповідача - 2. Тобто, відбулася істотна зміна обставин та не виконання наймодавцем свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі. Отже, фактично Позивач не користувався Майном з 31.10.2020 р., а неповернення Майна відбулось через бездіяльність Орендодавця.

Як вже було зазначено вище, зазначене у даному договорі державне нерухоме майно було передано від орендодавця орендареві за погодженням балансоутримувача, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі від 30.06.2016, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Згідно з п. 3 вказаного акту, стан Майна на момент укладення договору не потребував капітального ремонту.

Окрім того, у п.5.7. договору визначено, що орендар зобов`язався своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна, у п.5.4. - забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню.

Таким чином, укладаючи договір оренди державного майна, сторони заздалегідь погодили, що тягар забезпечення належного стану об`єкту оренди лежить саме на орендареві.

При цьому, належних доказів, які б свідчили про те, що орендар починаючи з 2016 року звертався до відповідачів з відповідними лисами щодо проведення будь-яких поліпшень або ремонтних робіт через погіршення стану орендованого Майна, АТ «УКРТЕЛЕКОМ» до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, укладаючи договір оренди державного майна, сторони заздалегідь погодили, що тягар забезпечення належного стану об`єкту оренди лежить саме на орендареві.

Твердження позивача за зустрічним позовом на те, що він фактично не використовує спірне орендоване майно з 31.10.2020р. є необґрунтованим та нічим не підтверджено. Більш того дані обставини спростовуються матеріалами справи, а саме актом приймання-здавання робіт (послуг) від 30.11.2020 (а.с. 93, т. 1), з якого вбачається, що послуги з оренди за листопад 2020 року були йому надані в повному обсязі та сторони претензій один до одного не мають.

Докази того, що відповідач звільнив орендоване приміщення та передав його орендодавцю за актом приймання-передавання, як того вимагає п. 2.4 договору оренди, матеріали справи також справи не містять.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що позивачем за зустрічним позовом, згідно до заявлених у позові підстав, не доведено належними та допустимими доказами невиконання орендодавцем його зобов`язань, передбачених законом або договором, що є підставою для розірвання договору.

Разом з тим, суд зауважує, що лист Одеської філії ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» №429-37 від 12.10.2020 не містить будь-яких претензій щодо стану орендованого Майна, там зазначено про відсутність виробничої необхідності подальшого використання орендованих приміщень, більш того даний лист містить пропозицію щодо припинення дії даного договору на дату підписання сторонами акту приймання-передачі.

Між тим, регіональне відділення ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях не надало відповіді на вказаний лист, що свідчить про відсутність досягнення домовленостей між сторонами щодо розірвання договору.

Крім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів про наявність будь-яких збитків від невиконання орендодавцем або балансоутримувачем своїх зобов`язань за договором, або, що АТ «Укртелеком» був позбавлений того, на що розраховував за Договором, оскільки саме він зобов`язався своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна, у п.5.4. - забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню, а отже, позивач повністю отримав те, на що він розраховував при укладенні договору та додаткових угод до нього.

Дефектний акт від 28.10.2020, на який посилається позивач за зустрічним позовом, був складений в односторонньому порядку, без участі представників орендодавця та балансоутримувача. При цьому АТ «Укртелеком» не надано будь-яких доказів повідомлення орендодавця про дату проведення відповідного обстеження. Так само позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у його працівників повноважень на проведення будь-яких обстежень та складання відповідних актів.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних доказів та позивачем за зустрічним позовом не доведено факту порушення відповідачами, як Орендодавцем та Балансоутримувачем умов Договору, наявність якого, виходячи із системного аналізу ст. 651 ЦК України, може бути підставою для розірвання спірного правочину в судовому порядку.

Крім того, суд враховує, що позовна вимога про розірвання Договору з 31.10.2020р. є такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на положення ч. 3 ст. 653 ЦК України та ч. 5 ст. 188 ГК України, які пов`язують розірвання договору в судовому порядку і припинення зобов`язань за ним саме з моментом набрання законної сили відповідним рішенням суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 910/5027/19).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги АТ «Укртелеком» про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №26 від 30.06.2016, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях та АТ «УКРТЕЛЕКОМ» з 31.10.2020.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте ЄСПЛ оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи (постанова Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не довів в розумінні ст. 74 ГПК України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, місцевий господарський суд відмовляє АТ «Укртелеком» у задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

6.2 Щодо вимоги про зобов`язання регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївської областях організувати підписання акту прийому-передачі (повернення) майна до Договору оренди від 30.06.2016 (обліковий номер договору №26) нерухомого майна, що належить до державної власності, зазначивши дату такого акту - 31.10.2020.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 ГК України, якою також визначено способи захисту суб`єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 729/882/17-ц).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист (така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 903/685/18).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (такий правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19).

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача (така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 922/1292/17).

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 03.05.2018 у справі № 906/1024/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (така правова позиція наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 909/240/19).

Предметом зустрічного позову у даній справі, зокрема, є вимога АТ «УКРТЕЛЕКОМ» про зобов`язання РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївської областях організувати підписання акту прийому-передачі (повернення) майна до Договору оренди від 31.10.2020 у зв`язку з тим, що при обстежені, орендованого позивачем Майна, було виявлено, що Майно знаходиться у вкрай незадовільному стані та потребує ремонту.

Виходячи зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яким передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як примусове виконання обов`язку в натурі, позовна вимога про зобов`язання відповідача підписати акт приймання-передачі від 30.06.2016 до Договору оренди, є присудженням обов`язку в натурі.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17, такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Частина перша статті 631 ЦК України встановлює, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як встановлено судом, відповідно до п.10.10. договору майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця.

Таким чином, сторони Договору пов`язують припинення його дії з моментом підписання сторонами Договору акта про повернення Орендарем предмета Договору Орендодавцеві.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання вчинити дії шляхом зобов`язання підписати акт приймання-передачі є неефективним в розумінні Конвенції, позаяк акт приймання-передачі орендованого майна може бути розцінений судом в якості доказу на підтвердження наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору. Тобто, такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акта не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача підписати акт приймання-передачі майна за Договором не призводить до поновлення порушеного права позивача. Водночас, виходячи з диспозитивності норми цивільного законодавства щодо розпорядження особою своїх правом на захист, позивач не позбавлений можливості застосувати в подальшому способи захисту, визначені законом або Договором, якщо вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, а відтак задоволенню не підлягають.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами розгляду справи суд приходить до висновку про відмову в зустрічному позові повністю.

7. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1, ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення первісного позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2180,79 грн. покладаються на відповідача за первісним позовом - «УКРТЕЛЕКОМ».

Судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, ) на користь Державного закладу «Спеціалізований (Спеціальний) Санаторій «ПРИМОРСЬКИЙ» Міністерства охорони здоров`я України» (67793, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Курортне, вул. Чорноморська, 11-А, ) заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 28 462 (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят два) грн. 46 коп., а також 2180 (дві тисячі сто вісімдесят) грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

5. Судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 26 квітня 2023 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська