ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023м. ХарківСправа № 922/354/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", м.Харків (адреса: 61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 66)
до Фермерського господарства "Вікторія 777", с.Гнилиця (адреса: 62609, Харківська обл., Великобурлуцький р-н, с.Гнилиця, вул.Центральна, буд.51)
про стягнення 2113322,03 грн
за участю представників:

позивача - Крайз О.І. (адвокат, ордер АХ№1091868 від 09.02.2022);

відповідача - Сільченко Т.І. (адвокат, ордер АХ №1119349 від 21.02.2023).

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 року до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" до Фермерського господарства "Вікторія 777" про стягнення 1865667,10 грн процентів за користування грошовими коштами за договором поставки №1602П1 від 16.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області (далі - ухвала суду) від 02.02.2023 року було залишено позовну заяву без руху.

03.02.2023 року представник ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" надав до суду заяву (вх.№2611) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.02.2023 року відкрито провадження у справі №922/354/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2023 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 21.03.2023 року.

Сторонами надано до суду наступні документи:

- клопотання позивача про долучення доказів (вх.№3801 від 15.02.2023, вх.№3938 від 16.02.2023);

- заява відповідача про забезпечення доказів (вх.№6411 від16.03.2023);

- відзив відповідача (вх.№№6571, 6656 17.03.2023), в якому просить поновити строк на подання відзиву, виключити із числа доказів довідку АТ "Приватбанк" від 16.08.2022, відмовити повністю в задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що між сторонами спору виникли відносини поставки, однак має сумніви щодо наявності самого договору поставки, на який посилається позивач, як єдиного письмового документа, укладеного сторонами щодо врегулювання господарських відносин між ними.

Крім того, відповідач зазначає, що враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору, неможливе застосування будь-яких норм з нього, зокрема п.4.8. Договору, на який посилається позивач при нарахуванні 48% річних.

Також відповідач заперечує щодо періодів нарахування 48% річних, посилаючись на введення воєнного стану в Україні та знаходження ФГ "Вікторія 777" під окупацією збройних сил рф, оскільки строк поставки був визначений сторонами до 28.02.2022 року, а позивач нараховує відсотки з 22.02.2022 року. Крім того, у зв`язку із знаходженням підприємства під окупацією, відповідач не міг ані поставити товар позивачу, ані користуватись грошовими коштами на своїх рахунках, оскільки окупація позбавила як населення так і суб`єктів господарювання можливостей будь-якої комунікації: інтернету, мобільного та поштового зв`язку.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що господарським судом в межах справи №922/1116/22 було постановлено ухвалу від 28.07.2022 року про забезпечення позову та накладено арешт на рахунки ФГ "Вікторія 777", та зазначений захід до цього часу не скасований, що ускладнює виконання рішення суду щодо повернення передоплати.

Також відповідач просить виключити з числа доказів банківську довідку з АТ "Приватбанк" про рух коштів ФГ "Вікторія 777", яка долучена позивачем до позовної заяви, вважає її неналежним доказом, оскільки інформація, яка в ній зазначена, є банківською таємницею та дана довідка отримана незаконно.

20.03.2023 року представник позивача надав до суду заперечення на заяву відповідача про забезпечення доказів (вх.№6697).

20.03.2023 року представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх.№6699).

21.03.2023 представник позивача надав заяву про відкладення розгляду справи (вх.№6893).

Ухвалою суду від 21.03.2023 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх.№6699 від 20.03.2023), відмовлено в задоволенні клопотання відповідача (вх.№6411 від 16.03.2023) про забезпечення доказів, зобов`язано позивача надати до суду копію Договору поставки №1602П1 від 16.02.2022 року в належній якості, та надати для огляду в судовому засіданні оригінал даного договору, відмовлено в задоволенні клопотання позивача (вх.№ 6893 від 21.03.2023) про відкладення підготовчого засідання, відкладено підготовче засідання на 04.04.2023 року.

22.03.2023 року представник позивача надав відповідь на відзив (вх.№7101).

29.03.2023 року представник відповідача надав заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх.№7663).

30.03.2023 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх.№7764).

31.03.2023 року представник позивача надав заяву про долучення витребуваних документів (вх.№7874).

Всі надані сторонами документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 04.04.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про виключення доказу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2023 року, в якому було оголошено перерву до 17.04.2023 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримував позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти позову в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві, просив визнати довідку АТ "Приватбанк" неналежним доказом.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а також встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22, 16.02.2022 року між ТОВ «ТБ «НОВААГРО» (покупець, позивач) та ФГ "ВІКТОРІЯ 777" (відповідач, постачальник) був укладений договір поставки №1602П1 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець оплатити і прийняти товар українського походження врожаю 2021 року, а саме пшеницю (далі - Товар) у кількості 1400,00 тонн (+- 14 % на вибір Покупця) загальною вартістю 11409 995,52 грн на умовах, зазначених у Договорі.

Умови поставки FSA авто ФГ «ВІКТОРІЯ 777» (Харківська обл., В-Бурлуцький р-н, с.Гнилиця). Строк поставки до 28.02.2022 року.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Покупець на свій вибір має право здійснити попередню оплату за Товар.

На виконання умов Договору Покупцем - ТОВ «ТБ «НОВААГРО» було перераховано на користь Постачальника - ФГ «ВІКТОРІЯ 777» попередню оплату на загальну суму 7000000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- № 2460 від 18 лютого 2022 року на суму 2000000,00 грн;

- № 2516 від 22 лютого 2022 року на суму 1000000,00 грн;

- № 113286 від 21 лютого 2022 року на суму 2000000,00 грн;

- № 950 від 17 лютого 2022 року на суму 2000000,00 грн.

Однак, постачальником лише частково було поставлено Товар покупцю, а саме 21.02.2022 на суму 1312230,98 грн, 22.02.2022 на суму 923639,14 грн, 23.02.2022 на суму 579220,27 грн, на загальну суму - 2815090,39 грн.

Отже, відповідач не поставив Товар на суму 4184909,61 грн.

Факт існування заборгованості ФГ "ВІКТОРІЯ 777" перед позивачем за договором поставки №1602П1 встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22 , відповідно до яких вирішено стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 4184909,61 грн.

Предметом даного спору є стягнення 2113322,03 грн процентів за користування грошовими коштами за договором поставки №1602П1 від 16.02.2022, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Пунктом 4.8. Договору поставки №1602П1 встановлено, що відповідно до ст.693, 536 ЦК України, сторони встановлюють 48 (сорок вісім) процентів річних за користування грошовими коштами, у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Згідно з п.5.2. Договору сторони підтверджують, що вони досягли згоди за всіма умовами, які визнаються ними суттєвими.

Остаточною датою перерахування попередньої оплати є 22.02.2022 року, повернення попередньої оплати не було.

На час розгляду справи, відповідачем заборгованість не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Розкриваючи зміст засад свободи договору у статтях 6 і 627 ЦК України, положення вказаних статей визначають, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору у ЦК України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Щодо договору поставки №1602П1.

16.02.2022 року між ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" (позивач, покупець) та ФГ "ВІКТОРІЯ 777" (відповідач, постачальник) був укладений договір поставки №1602П1, за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець оплатити і прийняти товар українського походження врожаю 2021 року, а саме пшеницю (далі - Товар) у кількості 1400,00 тонн (+- 14% на вибір Покупця) загальною вартістю 11409995,52 грн на умовах, зазначених у Договорі.

Відповідно до п.5.5. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. Дата підписання договору вказується у правому верхньому куті договору на першій сторінці, під заголовком договору. Сторони затверджують наступну форму укладання цього договору: шляхом підписання та проставлення печаток сторін. Сторони погоджують, що до обміну оригіналами екземплярів Договору юридичну силу мають договір у наступній формі: підписаний із однієї сторони, відсканований, роздрукований та підписаний іншою стороною. У такому випадку сканована копія Договору направляється на електронну пошту, зазначену в цьому Договорі.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

В матеріалах справи наявна сканкопія вищезазначеного договору (а.с.192).

Крім того, факт укладання договору поставки №1602П1 від 16.02.2022 року встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22, та був визнаний сторонами при розгляді справи №922/1116/22.

Договір сторонами не оскаржувався, недійсним чи неукладеним не був визнаний, отже є чинним.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання відповідача, що Договір поставки №1602П1 від 16.02.2022 року не є укладеним сторонами.

За своєю правовою природою Договір від №1602П1 від 16.02.2022 року є договором поставки.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до чч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості ФГ "ВІКТОРІЯ 777" перед позивачем за договором поставки №1602П1 встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22, відповідно до яких стягнуто з відповідача основну заборгованість в розмірі 4184909,61 грн передоплати.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 у справі №922/1116/22 скасовано в частині стягнення штрафу за порушення умов поставки у розмірі 1718981,02 грн та стягнуто з відповідача основну заборгованість в розмірі 4184909,61 грн передоплати.

На час постановлення рішення, відповідач заборгованість не сплатив та передоплату не повернув.

Позивач нараховує відповідачу 48% річних згідно з умовами договору, а саме п.4.8., відповідно до якого сторони встановили 48 (сорок вісім) процентів річних за користування грошовими коштами, у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Позивачем перераховано попередню оплату на загальну суму 7000000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2460 від 18.02.2022 року на суму 2000000,00 грн, №2516 від 22.02.2022 року на суму 1000000,00 грн, №113286 від 21.02.2022 року на суму 2000000,00 грн, № 950 від 17.02.2022 року на суму 2000000,00 грн.

Однак, Постачальником лише частково було поставлено Товар, а саме 21.02.2022 на суму 1312230,98 грн, 22.02.2022 на суму 923639,14 грн, 23.02.2022 на суму 579 220,27 грн, на загальну суму 2815090,39 грн.

Отже відповідач не поставив позивачу Товар на суму 4184909,61 грн.

Останній платіж від позивача відповідачу був здійснений 22.02.2022 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2516 від 22.02.2022 року.

Таким чином, позивач нараховує 48% річних на суму неповернутої передоплати в розмірі 4184909,61 грн з 22.02.2022 року - відповідно до умов договору.

У відзиві на позов відповідач заперечує щодо періоду нарахування та зазначає, що за домовленістю сторін, строк поставки товару визначений до 28.02.2022 року.

Суд відхиляє заперечення відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.4. Договору дійсно строк поставки - до 28.02.2022 року включно.

Однак, п.4.8. Договору встановлено, що сторони встановлюють 48 (сорок вісім) процентів річних за користування грошовими коштами, у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, які нараховуються з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Згідно з ч.3 ст.693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже 48% річних нараховуються відповідно до умов укладеного договору, з дати перерахування попередньої оплати до дати фактичної поставки Товару або повернення попередньої оплати в повному обсязі.

Дата здійснення попередньої оплати позивачем відповідачу підтверджується платіжним дорученням №2516 від 22.02.2022 року, отже період нарахування річних позивачем зазначений вірно.

Згідно з ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч.2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 05.06.2020 року №922/3578/18 суд, здійснивши аналіз статей 536, 693 ЦК України, дійшов висновку, що в розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником. Разом з тим, зі змісту цих статей вбачається, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.10.2018 року у справі №917/63/18, а також правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 01.07.2014 у справі №3-32гс14 та від 24.12.2013 у справі №3-37гс13.

Щодо посилань відповідача на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій суд зазначає, що дані посилання відповідача не відповідають дійсності, оскільки з виписки АТ "ПриватБанк" по рахунку НОМЕР_1 ФГ "Вікторія 777" за період з 22.02.2022 по 01.08.2022 вбачається, що відповідач у червні та липні 2022 року активно користувався своїм рахунком, на якому були грошові кошти, достатні для повернення суми попередньої оплати за договором у розмірі 4184909,61 грн.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача щодо того, що надана позивачем довідка АТ "ПриватБанк" є неналежним та недопустимим доказом, оскільки отримана незаконно та в порушення банківської таємниці, з огляду на наступне.

Зазначена довідка АТ "ПриватБанк" про рух коштів ФГ "Вікторія 777" вже розглядалась в якості доказу в рішенні Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постанові Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22, отже не може судом не прийматись як належний та допустимий доказ.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з 24.02.2022 року ФГ "Вікторія 777" знаходилось під окупацією, що спричинило неможливість виконання зобов`язань за договором, відповідач не міг ані поставити товар позивачу, ані користуватись грошовими коштами на своїх рахунках, оскільки окупація позбавила як населення так і суб`єктів господарювання можливостей будь-якої комунікації: інтернету, мобільного та поштового зв`язку.

В рішенні Господарського суду Харківської області від 10.11.2022 року та постанові Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 року у справі №922/1116/22 зазначено, 28.02.2022 року Торгово-промисловою палатою України на офіційному вебсайті опубліковано лист №2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

При цьому суд зазначає, що положення ч.2 ст.693 ЦК України щодо повернення суми попередньої оплати продавцем в разі непередання товару у встановлений строк покупцю, не містять прив`язки до підстав не передання товару покупцю.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неможливості виконання зобов`язань за договором, зокрема, щодо повернення передплати покупцю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.03.2023 року у справі №920/505/22 встановлено, що "зобов`язання із сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорними, додатковими до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, отже є невірним висновок про відмову у їх стягненні на підставі ст.ст.614,617 ЦК України за наявності форс-мажорних обставин (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Отже є хибним застосування положень ст.617 ЦК України при звільненні від відповідальності за наявності форс-мажорних обставин.".

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вищевказаний правовий висновок Верховного Суду необхідно застосувати й до відсотків, встановлених ст.536 ЦК України, які за своєю правовою природою не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання, передбаченого ч.3 ст.693 ЦК України.

Отже, враховуючи непоставку відповідачем товару у визначений строк, неповернення передплати, відсутність доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів на суму попередньої оплати.

Перевіривши періоди нарахування та розрахунок позивача по нарахуванню процентів, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру заявлених до стягнення процентів.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

У відповідності до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача до закінчення судових дебатів у справі заявлено клопотання про подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення.

Відповідно до чч.1,2 ст.221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73-80, 86, 126, 129, 236, 238, 221, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського Господарства «ВІКТОРІЯ 777» (адреса: 62609, Харківська обл., Великобурлуцький р-н, с.Гнилиця, вул.Центральна, буд.51; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «Новаагро» (адреса: 61002, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.66; ) проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2113322,03 грн та 31699,83 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 02.05.2023 року о 12:30 в приміщенні Господарського суду Харківської області, зал №104.

5. Позивачу протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" квітня 2023 р.

Суддя К.В. Аріт