ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023м. ХарківСправа № 922/4489/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Іванії К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Трейд Ко" (61152, м. Харків, вул. Малиновського, 3; ідент. код 42549168);

до Фізичної особи-підприємеця Крячка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 );

про стягнення 925 823,99 грн.

за участю представників:

позивача Костиря Г.А. (в режимі відео конференції)

відповідача Макарова О.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Трейд Ко" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Крячка Віктора Вікторовича (відповідач) вартості втраченого вантажу у розмірі 699 189,51 грн разом з ПДВ та втрачену вигоду у сумі 226 634,48 грн з ПДВ, завданих при перевезенні вантажу. Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 року, відповідач, стосовно вантажу ввіреного йому для перевезення за ТТН № 1022 від 13.10.2021 та № 1021 від 13.10.2021, своїх зобов`язань не виконав, а саме не дочекавшись свого вантажу на місці розвантаження визначеному у заявках, представник відповідача зв`язався із водіями, які повідомили, що вони за вказівкою сторонньої особи, змінили маршрут та пункт розвантаження, та вивантажили товар в іншому місці розвантаження (у м. Мелітополь) передавши його стороннім особам, що свідчать про втрату вантажу перевізником ввіреного йому позивачем за ТТН №1022 від 13.10.2021 року та №1021 від 13.10.2021 року. Таким чином, вартість завданих позивачу збитків, дорівнює сумі витрат проведених позивачем на придбання втраченого товару та у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди), на який позивач мав право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання відповідачем. В обґрунтування своїх вимог в частині неодержаного прибутку, позивач посилається на договір постачання № Г121021 від 12.10.2021року, укладений між позивачем (постачальник) та ТОВ "Бізнес Індастрі" (покупець), за яким позивач мав намір продати соняшник у кількості товару 50тон (-+ 20%) за ціною 1 тону - 19 200 грн. разом з ПДВ. Таким чином, різниця між ціною за яку позивач придбав насіння соняшника у Філії "Лимарівський кінний завод №61" ДП "Конярство України" та ціною яку позивач мав отримати від продажу того ж насіння соняшнику на адресу ТОВ "Бізнес Індастрі", складає 226 634,48 грн з ПДВ, які за своєю природою є втраченою вигодою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 листопада 2021 року прийнято позов ТОВ "Глобал Трейд Ко" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/4489/21, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, у справі розпочате підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 14.12.2021.

У підготовчому засіданні 09.02.2022 р. було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 14.02.2022 о 12:30.

У судовому засіданні 14.02.2022 р. було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 02.03.2022 р. об 11:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

02 березня 2022 року судове засідання у справі № 922/4489/21 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.07.2022 у справі № 922/4489/21, у зв`язку з винятковими обставинами та дотримання прав усіх учасників провадження, було відкладено розгляд справи № 922/4489/21 та запропоновано усім учасникам справи, виходячи з поточної ситуації, направити в суд і іншим учасникам справи свої пропозиції щодо дати призначення судового засідання та можливості розгляду справи за відсутності повноважних представників сторін за наявними матеріалами в порядку ч.3 ст.196 ГПК України або за їх участі у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.10.2022 було призначено розгляд справі № 922/4489/21 у судовому засіданні на 09.11.2022 року.

У судовому засіданні 09.11.2022 р. було задоволено клопотання представника відповідача та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 30.11.2022 р. о 10:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 30.11.2022 р. було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 07.02.2023 р. о 10:30, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Разом з тим, судове засідання у справі № 922/4489/21, призначене на 07.02.2023 року, не було проведено у зв`язку з відпусткою судді Шатернікова М.І. з 12.12.2022 по 17.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.03.2023 проведення судового засідання з розгляду справи № 922/4489/21 по суті було призначено на "11" квітня 2023 р. об 11:00.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач наполягає, що у відповідача на підставі укладеного між сторонами спору договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 року виникли зобов`язання з перевезення вантаж, зокрема за заявкою № 2 від 13.10.2021 року по маршруту перевезення: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ - Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул. Індустріальна, 12; фрахтова сума за замовленням: 790грн/т; та за заявкою № 3 від 13.10.2021 року по маршруту перевезення: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ - Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул. Індустріальна, 12; фрахтова сума за замовленням: 790грн/т. Проте відповідач стосовно вантажу, ввіреного йому для перевезення за ТТН № 1022 від 13.10.2021 року та №1021 від 13.10.2021року, - своїх зобов`язань не виконав та фактично втратив ввірений йому вантажу. Так, позивач, не дочекавшись свого вантажу на місці розвантаження визначеному у заявках, зв`язався із водіями, які повідомили, що вони за вказівкою сторонньої особи, змінили маршрут та пункт розвантаження, та вивантажили товар в іншому місці розвантаження (у м. Мелітополь) передавши його стороннім особам. У зв`язку із неприбуттям вантажу у пункт розвантаження, позивачу були завдані збитки у розмірі вартості витрат проведених позивачем на придбання втраченого товару, а саме загальний обсяг витрат здійснених позивачем на придбання втраченого відповідачем вантажу складає (27,3т +20,92т) X 14 499,99грн = 699 189,51 грн. разом з ПДВ. Додатково позивачем понесені втрати, у вигляді неодержаного прибутку (втрачена вигода), на який позивач мав право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання відповідачем, оскільки втрачений вантаж позивач мав намір продати ТОВ "Бізнес Індастрі" за договором постачання № Г121021 від 12.10.2021року. Таким чином, різниця між ціною за яку Позивач придбав насіння соняшника у Філії «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України» та ціною за яку позивач мав отримати від продажу того ж насіння соняшнику на адресу ТОВ «Бізнес Індастрі», складає (19200грн - 14 499,99грн) = 4 700,01грн. з ПДВ./за одну тону, що за своєю природою є втраченою вигодою, а відтак загальний обсяг втраченої вигоди складає 4 700,01 X (27,3 т + 20,92 т) = 226 634,48 грн. з ПДВ.

Представник відповідача у судовому засіданні у повному обсязі заперечує проти позовних вимог, вказують що у відповідача відсутні невиконані зобов`язання перед позивачем та заперечують наявність договірних правовідносин між відповідачем, як замовником перевезення, та позивачем, як перевізником, за договором транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08 жовтня 2021 року. Насправді такий договір не укладався, жодних зобов`язань з перевезення за таким договором відповідач не набував і у розпорядженні відповідача такі документи відсутні, як і відсутні заявки № 2, № 3, які відсутні у розпорядженні відповідача та останнім не складалися. В свою чергу, у наданих позивачем товарно-транспортних накладних № 1021 від 13 жовтня 2021 року та №1022 від 13 жовтня 2021 року, у графі «автомобільний перевізник» значиться невідомий суб`єкт, найменування якого у подальшому піддавалося спочатку коригуванню, потім взагалі закреслено та додано рукописним текстом найменування відповідача. Вказана обставина свідчить, що на момент складання таких документів та їх підписання там значилася зовсім інша інформація, ніж та про яку стверджує позивач, а потім вказані документи намагалися «коригувати». Одночасно відповідач наголошує, що жодних договірних, трудових (чи інших) відносин відповідача з водіями - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не мав та не має, транспортні засоби не винаймались та до перевезення не замовлялись за жодними документами. При цьому, фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які від імені ФОП Крячко В В. підписали акти № 1 від 13-14 жовтня 2021 року, № 2 від 13-14 жовтня 2021 року, не уповноважувались ФОП Крячко В В. на проведення будь-яких дій від його імені. Більш того, ФОП Крячко В В. взагалі не повідомлявся про проведення сторонніми особами якихось дій, що стосуються його діяльності. За таких підстав, відповідач наполягає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано у відношенні відповідача наявність кожного з елементів цивільно-правової відповідальності, що унеможливлює стягнення будь-яких збитків шкоди з відповідача.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з позовної заяви та наполягає позивач, правовідносини щодо спірного перевезення вантажу між ТОВ ГЛОБАЛ ТРЕЙД КО (позивач) та ФОП Крячко Віктором Вікторовичем (відповідач) виникли на підставі договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи. При цьому позивач підтверджує, що договір транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 року був укладений між позивачем та відповідачем засобами інформаційно-телекомунікаційного зв`язку за допомогою мережі Інтернет, шляхом обміну електронними листами до яких, кожною стороною додавались файли зі сканованим примірником підписаного з власної сторони та скріпленого печаткою договору.

На виконання умов зазначеного договору, сторонами було складено:

- заявку № 2 до Договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021року, якою визначили: Дата завантаження - 13.10.20121року; Маршрут перевезення: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ - Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул.. Індустріальна, 12. Дані по а/м: Водій ОСОБА_2 (т. НОМЕР_2 ), посвідчення НОМЕР_3 ; Марка авто, державний номерний знак: МАН НОМЕР_4 , причеп НОМЕР_5 ; Місце навантаження: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ; Рід вантажу, його кількість, вага, нетто: Насіння соняшника, насип, 22, 000т. Місце розвантаження: АДРЕСА_2 ; Фрахтова сума за замовленням: 790грн/т;

- заявку № 3 до Договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021року, якою визначили: Дата завантаження - 13.10.2021 року; Маршрут перевезення: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ - Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул.. Індустріальна, 12. Дані по а/м: Водій ОСОБА_1 (т. НОМЕР_6 ), посвідчення НОМЕР_7 ; Марка авто, державний номерний знак: МАН НОМЕР_8 , причеп НОМЕР_9 ; Місце навантаження: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ; Рід вантажу, його кількість, вага, нетто: Насіння соняшника, насип, 22, 000 т. Місце розвантаження: АДРЕСА_2 ; Фрахтова сума за замовленням: 790грн/т.

В якості доказу виконання позивачем, як замовником, взятих на себе зобов`язань до матеріалів справи надано копії товарно - транспортних накладних:

- № 1021 від 13.10.2021 року, Автомобіль: Ман НОМЕР_4 , причіп НОМЕР_10 ; Водій ОСОБА_2 , щодо перевезення вантажу у кількості орієнтовно 27300 кг соняшника.

- № 1022 від 13.10.202Іроку, Автомобіль: Ман НОМЕР_8 , причіп ВВ2748 ХР, Водій: ОСОБА_1 , щодо перевезення вантажу у кількості, орієнтовно 20920 кг соняшника.

Відповідно до умов п. 1.1 -1.3 договору № 081014 від 08.10.2021 року, виконавець зобов`язується по мірі вимог замовника прийняти до перевезення вантаж, а замовник зобов`язаний надати до перевезення вантаж (п.1.1). Для виконання перевезення виконавець надає замовнику вантажні автомобілі, вантажопідйомність яких відповідає наданій за заявкою замовника кількості, специфіці і вазі вантажів (п.1.2). Виконавець виконує для замовника транспортно - експедиційні послуги по вивозу та завозу вантажів із пунктів, вказаних замовником (п. 1.3).

Умовами п. 2.2 Договору, сторони передбачили, що виконавець, серед іншого, зобов`язаний: нести відповідальність за збереження під час перевезення всіх наданих для перевезення вантажів; доставляти наданий йому замовником вантаж у пункт призначення і видавати його правомочному на отримання вантажу особі.

Пунктом 4.1 Договору сторони передбачили, що у випадку ушкодження чи зникнення вантажу замовника, що відбулась з вини виконавця, останній зобов`язаний відшкодувати втрати замовника, у розмірі вартості зниклого вантажу або у розмірі пошкодженого вантажу. Коли пошкодження вантажу є таким, що не передбачає можливість використання його за призначенням, виконавець сплачує повну вартість вантажу, а також упущену вигоду замовника, пов`язану із зникненням або пошкодженням вантажу.

Як вказує позивач, відповідачем, як перевізником, порушені умови договору № 081014 від 08.10.2021 року щодо збереження під час перевезення всіх наданих для перевезення вантажів, зокрема відповідач втратив вантаж, ввірений йому позивачем за ТТН № 1022 від 13.10.2021 року та № 1021 від 13.10.2021 року на суму 699 189,51 грн. разом з ПДВ. Крім того, у зв`язку із втратою відповідачем товару, який позивач мав намір продати, останнім заявлено до стягнення з відповідача крім збитків у розмірі 699 189,51 грн (вартості товару), ще й неодержаний прибуток (втрачена вигода) у сумі 226 634,48 грн. з ПДВ.

Такі обставини щодо втрати вантажу відповідачем, як перевізником, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача вищенаведених збитків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Перевезенням вантажів у ГК України визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до частин 1-3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні за змістом положення наведено в статті 307 ГК України.

Виходячи зі змісту наведених норм, перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає в наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання. Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий в відповідних транспортних документах.

За статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: в разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; в разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до частини 2 статті 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

За статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підставою для застосування господарсько-правової відповідальності в вигляді відшкодування збитків є склад господарського порушення, складовими елементами якого є протиправна поведінка (порушення стороною зобов`язань), спричинення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням зобов`язання та завданими збитками, вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відтак, cуд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги з покладення на ФОП Крячко В.В. збитків, спричинених втратою товару, зокрема, посилається на виникнення у відповідача зобов`язань на підставі договору транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 р. та заявок № 2 та № 3.

Здійснюючи правову оцінку поясненням позивача щодо укладення договору шляхом електронного листування та засобів електронної зв`язку, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 909 ЦК України, - договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За твердженнями позивача договір транспортно-експедиційних послуг № 081014 від 08.10.2021 був укладений засобами інформаційно-телекомунікаційного зв`язку за допомогою мережі Інтернет, шляхом обміну електронними листами, до яких кожною стороною додавались файли зі сканованим примірником підписаного з власної сторони та скріпленого печаткою Договору.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

За ст. 7 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджували б факт обміну сторонами електронними листами та/або факт існування договору, оформленого у відповідності до положень чинного законодавства про електронний документообіг.

А відтак позивачем не доведено взяття відповідачем на себе та, відповідно, виникнення обов`язку щодо здійснення спірних перевезень.

При цьому, первинними документами щодо здійснення відповідних перевезень є товарно-транспортні накладні №1021 від 13.10.2021 та №1022 від 13.10.2021. Проте в графі «Автомобільний перевізник» містяться виправлення не посвідчені підписами будь-яких осіб (у обох ТТН) та спроби виправлення відомостей шляхом наведення і дописування слів (ТТН №1022), в результаті чого слова ФОП Исачко» було замінено на «ФОП Крячко».

Натомість приписами п. 4.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 1- 05.1995 (далі - «Положення №88»), у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Згідно із п. 4.2 Положення № 88 помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виплавлене.

Відповідно до п. 4.4 Положення № 88 виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом "виправлено" та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням виправлення.

Оскільки здійсненні виправлення у первинних документах (ТТН №1021 від 13.10.2021 та №1022 від 13.10.2021) не відповідають вищенаведеним приписам Положення № 88, то суд не може встановити факт того, що саме відповідач є автомобільним перевізником за цими накладними з виникненням у останнього відповідних зобов`язань, зокрема щодо збереження товару.

При цьому, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають будь-які договірні, трудові чи інші відносини з ФОП Крячко В.В., чи докази того, що останній уповноважував вказаних осіб вчиняти дії, зокрема підписувати документи, від імені ФОП Крячко В.В. Натомість, відповідач підтверджує, що він з моменту державної реєстрації як ФОП не мав та не має найманих працівників.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що як на належний доказ в підтвердження факту втрати, саме відповідачем по справі, товару, прийнятого до перевезення, позивач посилається на акти № 1, № 2 від 13-14 жовтня 2021 року (а.с. 20-21), в яких зафіксовано, що товар до пункту розвантаження - Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул.. Індустріальна, 12, Орільський Елеватор "НОВААГРО" не прибував та не розвантажувався. У наданих актах, датованих «13-14 жовтня 2021 року» вказано, що до них додаються пояснення водіїв, які в свою чергу датовані 16 жовтня 2021 року, а отже вони об`єктивно не могли додаватись до актів, складених за два-три дні до їх виникнення. Натомість з наданих пояснень водіїв неможливо встановити, хто саме є роботодавцем осіб, що надали пояснення та наявності правовідносин між цими особами та відповідачем у даній справі.

В свою чергу, вказаний у Актах як перевізник - ФОП Крячко В.В. не був присутній при їх складанні та про спірні правовідносини не повідомлявся. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що ФОП Крячко В.В. уповноважував водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підписання вказаних актів.

У зв`язку з наведеним, в суду виникають сумніви стосовно того, що Акти були складені саме в момент виявлення втрати товару, адже за відсутності в ньому підписів незаінтересованих осіб та/або підписів протилежної сторони, вказані акти могли бути складений позивачем у будь-який час.

Таким чином у справі відсутні докази, які б підтверджували: взяття відповідачем на себе зобов`язань на перевезення/зберезження спірного товару, уповноваження відповідачем на вчинення від імені ФОП Крячко В.В. дій третіми особами, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто доказів безпосереднього отримання товару, а акти № 1, та № 2 не можуть братись судом до уваги, позаяк складений заінтересованими особами та не містить підписів незаінтересованих осіб та/або підписів протилежної сторони, тобто відповідача.

Резюмуючи наведене суд вважає за необхідне наголосити на тому, що докази, які додані позивачем до позовної заяви лише надають суду можливість припускати той факт, що позивачем могли бути понесені збитки у зв`язку з втратою товару, проте матеріалами справи не підтверджено, що те, що вказані збитки понесені позивачем саме у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Крячко В.В. своїх обов`язків як перевізника.

В свою чергу суд акцентує увагу тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Відтак, суд досліджуючи докази у даній справі приходить до висновків, що позивачем не доведено наявності у відповідача протиправної поведінки, а саме, факту того, що саме ФОП Крячко В.В. під час перевезення товару втратив його, що призвело до понесення позивачем збитків. Таким чином позивачем не доведено прямої причетності відповідача до пошкодження товару, а відтак і причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та збитками позивача.

Отже, у зв`язку з відсутністю (недоведеністю) протиправної поведінки відповідача, в суду наявні підстави стверджувати, що у останнього в контексті викладених вище положень матеріального права, відсутня наявність складу цивільного правопорушення, а відтак і відсутні підстави для стягнення з останнього збитків заявлених позивачем.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки в процесі судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не було доведено факт порушення прав позивача у спірних правовідносинах саме з боку відповідача, а саме не доведено волевиявлення відповідача на укладення спірного договору з позивачем та взяття на себе обов`язків перевізника втраченого товару, відсутні підстави для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Трейд Ко" - відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "21" квітня 2023 р.

Суддя М.І. Шатерніков