РІШЕННЯ

12 квітня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/10/23

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП ПАНЕЛЬ"

про стягнення помилково перерахованих коштів в розмірі 300 000 грн.

за участі представників відповідача: Гнат Н.А. - адвокат.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява ТОВ "Галіція-Трейд" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП ПАНЕЛЬ" про стягнення 300 000 грн.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ним помилково перераховано на рахунок ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" кошти в сумі 300 000 грн, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник позивача у судове засідання не прибув, але 11.04.2023 подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судове засідання прибула, проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №б/н (вх. №1155) від 07.02.2023. Так, Товариство стверджує, що, згідно наданої електронної переписки, позивач попросив надати установчі документи та банківські реквізити для того, щоб підготувати договір поставки та сформувати замовлення на зазначені параметри. Позивач після отримання рахунку на оплату по замовленню №315 від 10.05.2022 на загальну суму 911 757,55 грн зобов`язався сплатити 80 % вартості за партію замовленого товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця банківським переказом в якості передоплати. Таким чином, позивач сплатою частини передоплати у розмірі 300 000 грн автоматично акцептував затвердження замовлення, однак не виконав свої зобов`язання в повному обсязі позаяк сплатив лише 33% від суми виставленого йому рахунка, тобто від 911 757,55 грн.

Крім того, відповідач у клопотанні №б/н (вх.№2040) від 08.03.2023 наголошує на тому, що реєстрація податкових накладних відповідачем підтверджує дійсність та реальність операції між сторонами. У випадку ж недійсності чи сумнівності здійсненої операції, реєстрацію податкових накладних було б зупинено податковими органами. А також, за фактом такої реєстрації позивачем отримано податковий кредит із сум зареєстрованих податкових накладних відповідачем, що підтверджує факт визнання та погодження позивача із реальністю здійсненої господарської операції.

Позивач у додаткових поясненнях №14/3 від 14.03.2023 вказує, що наявність податкової накладної та її реєстрація, за відсутності належним чином оформлених інших документів, жодним чином не підтверджує факт існування договірних зобов`язань. Товариство також вказує, що сторонами протягом тривалого терміну так і не було досягнуто спільної згоди щодо усіх основних та істотних умов договору, не було погоджено та підписано Специфікації, а тому вважає, що у сторін відсутні договірні зобов`язання.

З огляду на те, що явка сторін у засідання судом обов`язковою не визнавалася, спір вирішується судом по суті за відсутності представника ТОВ "Галіція-Трейд", відповідно до наявних у справі матеріалів.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши наявні письмові докази, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як стверджує позивач, ТОВ "Галіція-Трейд" планувало замовити у ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" поставку товарів.

З метою реалізації цих планів, 10.05.2022 між ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" (Постачальник) та ТОВ "Галіція-Трейд" (Покупець) було підписано договір поставки №2276, згідно із п.1.1. якого Постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) Покупця передати останньому у власність певний товар, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Предметом постачання є: панелі "сандвіч" (тришарова панель, що складається з металічних обшивок (холоднокатаної гарячеоцинкованої сталі з полімерним або іншим покриттям) і наповнювача (мінеральної вати та/або пінополістиролу)) та фасонні елементи, технічні характеристики яких та/або кількість викладені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

У розділі 2 правочину його сторони передбачили, що ціна товару вказується з ПДВ в рахунку-фактурі, що виставляється на кожну партію товару окремо, товарних накладних та у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складається із сум, вказаних у товарних накладних та у Специфікаціях.

Кількість товару вказується у Специфікаціях. Загальна кількість товару за даним договором визначається методом сумування кількостей всіх Специфікацій (п.3.2 спірного правочину).

Згідно із п.3.3 угоди Постачальник зобов`язується виконати відповідне замовлення Покупця та поставити товар в термін до 28 календарних днів з моменту одержання передоплати та погодження Специфікації.

У розділі 4 договору визначено порядок розрахунків. Так, оплата за поставлений товар здійснюється у формі безготівкового рахунку на таких умовах: 80% - передоплата, 20% - за партію товару на протязі 2 банківських днів від моменту письмового повідомлення про готовність до відвантаження. Покупець здійснює попередню оплату за товар на протязі 3 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не раніше підписання сторонами Специфікації.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків (п.10.11.).

На виконання умов вказаного правочину позивачем здійснено перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 300 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №786 від 11.05.2022. Згідно вказаного доручення в графі призначення платежу позивачем зазначено - оплата згідно договору №2276 від 10.05.2022.

Разом з тим, як стверджує позивач, договір поставки №2276 від 10.05.2022 укладений між його контрагентами не був, оскільки сторони не узгодили його істотні умови, зокрема, не підписали Специфікації до нього, внаслідок чого учасники цього спору не погодили між собою найменування, технічні характеристики товару, його кількість та ціну.

Таким чином, ТОВ "Галіція-Трейд" вважає, що у сторін відсутні договірні зобов`язання, а сплачені кошти в сумі 300 000 грн є помилково перерахованими і утримуються відповідачем без належної правової підстави.

26.11.2022 позивач направив відповідачу вимогу №б/н від 18.11.2022 про повернення у семиденний строк коштів у розмірі 300 000 грн. Товариство відповіді на вимогу не надало, кошти не повернуло. Наведене слугувало підставою для звернення ТОВ "Галіція-Трейд" з відповідним позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступних міркувань.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю договірних відносин між сторонами та правових підстав для повернення відповідачем отриманих в якості попередньої оплати грошових коштів в сумі 300 000 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже істотними умовами договору поставки є: предмет договору, його ціна та строк поставки товару (продукції).

Відповідно до ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 267 ГК України передбачено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно з частиною 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Реалізовуючи закріплений процесуальним законодавством обов`язок з надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було підписано договір №2276 від 10.05.2022, однак позивач заперечує факт досягнення контрагентами згоди щодо всіх його істотних умов, внаслідок не підписання ними Специфікації, як невід`ємної частини зазначеного вище правочину.

Разом з тим, відповідач стверджує, що, згідно наданої до матеріалів справи переписки в електронній формі, вбачається те, що сторони погодили всі умови поставки та підписали письмовий договір, а отже позивач, сплативши 300 000 грн, автоматично акцептував затвердження замовлення, хоча і в неповному розмірі, тобто сплатив лише 33% від суми, вказаної у рахунку на оплату, а не 80%.

Існування між учасниками цього спору електронної переписки, її зміст та достовірність, обома учасниками цього спору не заперечується. Як наслідок, відомості, що викладені у відповідних електронних листах враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

При цьому суд зауважує, що укладення спірного договору повинно було відбутись саме у письмовій формі, з визначенням та узгодженням між сторонами договору всіх істотних умов, зокрема, асортименту, кількості, ціни, строків поставки продукції.

Суд звертає увагу на те, що дії на виконання договору вчинені лише позивачем (попередня оплата, що підтверджується платіжним дорученням №786 від 11.05.2022), однак доказів того, що відповідачем на суму попередньої оплати було здійснено постачання товару, надано не було.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Належних первинних документів на підтвердження факту поставки відповідачем товару позивачу в період з 11.05.2022 (дати оплати) по 02.01.2023 (дати звернення до суду) на загальну суму 300 000 грн матеріали справи не містять.

Не можуть бути прийняті судом в якості доказів, які б підтверджували факт поставки товару позивачу на спірну суму, і долучені відповідачем інші документи - рахунок на оплату №315 від 10.05.2022 та податкова накладна №40 від 11.05.2022 з огляду на те, що жоден з цих документів не містить підпису позивача та не підтверджує факт здійснення господарських операцій.

При цьому суд зазначає, що у платіжному дорученні №786 від 11 травня 2022 року не міститься посилань на рахунок про оплату по замовленню №315 від 10.05.2022 року, а сума здійсненого платежу значно різниться від тієї, що визначена у рахунку ( 300 тис. грн проти 911 757,55 грн). Тому твердження відповідача про те, що сплата ТОВ "Галіція-Трейд" коштів відбулася саме на підставі виставленого рахунку, чим позивач фактично "... акцептував затвердження замовлення" жодним доказом по справі не підтверджується.

Більше того, зазначаючи на сторінці 3 відзиву на позов, що у рахунку від 10.05.2022 року значилася необхідна до сплати сума передоплати (80 відсотків вартості замовленого Товару), на сторінці 4 Товариство вказує, що сплачена позивачем сума в розмірі 300 000 грн є завдатком.

При цьому суд звертає увагу на те, що з точки зору законодавця поняття попередня оплата та завдаток не є тотожними. Адже ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Варто також зазначити, що за відсутності відповідних вказівок у договорі та з огляду на положення статті 570 ЦК України, сплачена позивачем сума в розмірі 300 000 грн не може вважатися завдатком, як хибно зазначає відповідач.

Щодо документів податкової звітності суд зауважує, що останні можуть свідчити про існування між сторонами договірних відносин лише в сукупності із іншими письмовими доказами. У спірних правовідносинах податкова накладна №40 від 11.05.2022 фактично виписана лише на суму попередньої оплати, а відтак не може являтися доказом погодження контрагентами усіх істотних умов договору. Як наслідок, в тому числі і за результатами розгляду цього спору, суми податкових зобов`язань, що визначені у ній, підлягатимуть відповідному корегуванню за правилами статті 192.1 ПК України.

Крім того, відповідачем подано заяву свідка ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), справжність підпису на заяві засвідчено нотаріусом, у якій зазначається, що свідок працює на посаді менеджера (управителя) із збуту ТОВ "ЮСП Панель" з 12.03.2018 і до його посадових обов`язків відноситься організація роботи з поточними та потенційними клієнтами. Зокрема, ним здійснюється ведення ділових переписок з клієнтами, погодження замовлень, оформлення та складання комерційних пропозицій, передання для підписання готових договорів, угод, замовлень, тощо. В силу своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 був закріплений за співпрацею із ТОВ "Галіція-Трейд", у зв`язку із чим проводив усні та письмові перемовини стосовно підписання договору поставки, отримував від них дані щодо предмету замовлення та вів ділове листування із представником ТОВ "Галіція-Трейд", в результаті чого і був підписаний договір поставки №2276 від 10.05.2022.

Слід зазначити, що свідок у заяві описує виключно обставини, які були передумовою підписання спірного правочину. Тобто, попереднє погодження замовлення перед тим як підписати договір. Однак сама угода була підписана т.в.о. директора зі сторони позивача та директором зі сторони відповідача, а отже і додатки до договору, зокрема Специфікації мали б бути остаточно узгоджені та підписані тими ж особами, які підписали договір поставки.

Таким чином судом встановлено, що договір поставки №2276 від 10.05.2022 між учасниками цього спору не відбувся, оскільки повноважними особами останніх не було погоджено всіх істотних умов, що законодавцем визначені для такого виду угод як обов`язкові. Зокрема, учасниками договірних відносин не складалися та не підписувалися ні Специфікації, ані будь-які інші додатки до договору, якими було б погоджено найменування, технічна характеристика товару, його кількість та ціна.

Більше того, із доданої до матеріалів справи електронної переписки слідує, що останній електронний лист був надісланий саме представником відповідача 10 травня 2022 року об 12:37. У цьому електронному повідомленні представник ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ", зокрема, просив відповідну посадову особу позивача "... підтвердити замовлення, шляхом проставлення підпису та /або печатки на замовленні; надіслати лист-відповідь на електронну пошту, вказавши № та дату замовлення". При цьому відповідач обумовив, що без дотримання перелічених вище умов, замовлення у роботу віддаватися не буде.

Матеріали справи свідчать про те, що жодних із перелічених вище дій позивач не вчинив. Як наслідок судом критично оцінюються доводи відповідача про те, що замовлення контрагентами було належним чином погоджено, та ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" у значній мірі виконано.

Як наслідок суд констатує, що у ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" не було жодних правових підстав отримувати спірні кошти від позивача на власний рахунок.

В свою чергу, відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто, зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2018 у справі № 910/11210/16 зробив правовий висновок про те, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Наведені обставини мають місце у спірних правовідносинах. Як наслідок, перераховані відповідачу спірні грошові кошти, за відсутності таких що відбулися договірних відносин, не можуть вважатися такими, що перебувають у Товариства на законних підставах.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З наведеного в сукупності суд дійшов до висновку про наявний обов`язок у ТОВ "ЮСП ПАНЕЛЬ" повернути перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 300 000 грн на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, як такі, що були отримані без достатньої правової підстави.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП ПАНЕЛЬ" (вул. Текстильна, буд.28, м. Тернопіль, 46010, ідент. код 34473655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція-Трейд" (вул. Артищівська, 9, корп.3, м. Городок, Львівська область, 81500, ідент. код 38169055) 300 000 (триста тисяч) грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 24.04.2023

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко