СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Харків Справа № 910/11303/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№483Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22 (повний текст ухвали складено 06.02.2023 суддею Лободою Т.О. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовом ОСОБА_1 , м.Дніпро,

до ОСОБА_2 , м Київ,

про стягнення 75646741,40 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) у загальній сумі 75646741,40 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) передано за виключною підсудністю до господарського суду Донецької області.

01.12.2022 матеріали справи №910/11303/22 надійшли до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.12.2022 з урахуванням того, що позовні вимоги заявлені до фізичної особи ОСОБА_2 , згідно з приписами частини 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України зобов`язано Центр надання адміністративних послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (01054, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького,24, е-mail: ) у строк протягом п`яти днів з моменту отримання цієї ухвали надіслати на електронну адресу суду (з обов`язковим підписанням всіх документів кваліфікованим електронним підписом) інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, остання відома адреса: АДРЕСА_1 ).

09.01.2023 до господарського суду надійшла відповідь Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА про те, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме, шляхом надання до суду належних доказів доплати судового збору в розмірі 857851,29 грн за реквізитами господарського суду Донецької області.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22 відмовлено ОСОБА_1 у клопотанні про розстрочення сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення недоліків.

Приймаючи ухвалу, господарський суд зазначив, що при вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подачу даного позову, у зв`язку з чим відмовлено у клопотанні про зменшення судового збору та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме, надання суду належних доказів сплати судового збору в сумі 857851,29 грн. Однак позивачем не був сплачений судовий збір у вказаній сумі та подано клопотання про розстрочення судового збору. У клопотанні про розстрочення судового збору позивач просив суд розстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 857851,29 грн протягом певного періоду, яке обґрунтовував фінансовими проблемами, пов`язаними з війною в Україні та неможливістю одразу сплатити судовий збір у розмірі 857851,29 грн. При цьому будь-яких доказів в обґрунтування викладених обставин позивачем до клопотання не надано. Суд також зазначив, що ОСОБА_1 надав клопотання, в якому вказує, що ним сплачено судовий збір у сумі 20119,48 грн при подачі позову у справі №905/1060/21, однак позовна заява не прийнята до розгляду, у зв`язку з чим просив вказаний судовий збір зарахувати як сплачений у даній справі. Дослідивши дані програми Діловодство спеціалізованого суду та Єдиного державного реєстру судових рішень, господарський суд встановив, що ОСОБА_1 звертався до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", Компанії "Barlenko LTD", Компанії "Metinvest B.V." (справа №905/1060/21). Зі змісту вказаних судових рішень у справі № 905/1060/21 убачається, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовом, також не сплатив судовий збір, при цьому доказів на підтвердження підстав для зменшення розміру судового збору або відстрочення його сплати всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України позивач до суду не надав. З огляду на те, що будь-яких документів на підтвердження майнового стану позивача, які б переконливо свідчили про неможливість або суттєву ускладненість сплати судового збору у встановленому законом розмірі господарському суду у даній справі не надано, тому господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про розстрочення судового збору. Отже, позивач не у повному обсязі усунув недоліки у встановлений судом строк, а саме, не надав суду докази сплати судового збору у розмірі 857851,29 грн, тому на підставі частини 4 ст.174 Господарського процесуального кодекс України господарський суд повернув позивачу позовну заяву.

ОСОБА_1 з ухвалою господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передати до господарського суду Донецької області для продовження розгляду. Вирішити питання розподілу судових витрат

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник зазначає, що в умовах, коли відносно гарантій прав мінорітарних акціонерів у процедурах сквіз-аутів спеціальний закон недосконало прописаний, то державою мають бути створені умови для відновлення порушених прав мінорітарних акціонерів на судовому рівні. Визначальним критерієм оцінки ефективності судової влади та правосуддя в правовій державі є доступність судового захисту прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб. Позивач- ОСОБА_1 з 2021 року не може отримати доступ до правосуддя. І у справі №905/1060/21, і у справі №910/11303/22 провадження не були відкриті у зв`язку з неможливістю позивача як фізичної особи сплатити судовий збір у повному розмірі. Суди зобов`язували ОСОБА_1 надати відомості про усі активи, якими володіє позивач, не розрізняючи поняття «актив» та «дохід». Апелянт вважає, що держава в особі законодавчого органу не надала гарантій для ОСОБА_1 отримати в процедурі сквіз-ауту повну та попередню оплату з примусово вилучених акцій. У той час, констатуючи неякісність закону, порушення прав власності ОСОБА_1 не допускають його до правосуддя для того, щоб він відновив свої порушені права, зобов`язуючи його позбавлятися усього свого майна для того, щоб сплатити судовий збір, який у 4 рази перевищує його річний дохід. Крім того, апелянт зазначає, що даний спір вирішується з порушенням принципу рівності сторін, на користь кінцевого бенефіціарного власника ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», що є свідченням дискримінаційного підходу до позивача як пересічного громадянина.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 витребувано у господарського суду Донецької області матеріали справи №910/11303/22, необхідні для розгляду скарги, та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/11303/22.

22.03.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу чи інших заяв та клопотань у справі №910/11303/22 протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження. Відзив, письмові заяви та клопотання можуть бути надіслані на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи. Для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" або надсилати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: .

Як свідчать матеріали справи, про розгляд справи у письмовому провадженні сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Такий висновок Касаційний господарський суд Верховного Суду виклав у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом ("Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії", рішення від 09.10.1979).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами процесуального закону та Закону України "Про судовий збір".

При цьому процесуальна норма частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема, Закону України "Про судовий збір", в якому визначені правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, приписами статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання, та прийняття її до розгляду судом першої інстанції.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху в ухвалі господарського суду Донецької області від 16.01.2023 у даній справі, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору за подання даного позову, у зв`язку з чим відмовив у клопотанні про зменшення судового збору та надав строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надання суду належних доказів сплати судового збору в сумі 857851,29 грн. Зокрема, господарський суд зазначив, що позивачем надані докази сплати судового збору в сумі 10498,71 грн, у клопотанні про зменшення судового збору заявник просив суд зменшити сплату судового збору за подання даного позову до 5% від загальної суми доходів позивача за 2021 рік. В обґрунтування клопотання посилався на те, що він є фізичною особою та має за 2021 рік (за рік, що передував зверненню з позовом до суду) річний дохід у загальній сумі 209974,01 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів за 2021 рік, отже, позивач зазначив, що не має можливості сплатити судовий збір у сумі 868 350,00 грн. Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення судового збору, господарський суд дійшов висновку про те, що для вирішення питання щодо зменшення суми судового збору вирішальним є дослідження майнового стану сторони в цілому, при цьому, не обмежуючись лише відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Господарський суд зазначив, що позивачем у 2018 році отримано кошти у розмірі майже 6000000, 00 грн, однак суду не надано доказів того, що такі кошти відсутні у позивача на даний час. Крім того, позивачем не надано відомостей стосовно того чи володіє він нерухомістю, автотранспортними засобами, а також того, що він не є власником акцій та не отримує дивіденди, не має банківських рахунків та коштів на них, депозитів тощо. Отже, господарський суд дійшов висновку, що будь-яких документів на підтвердження майнового стану позивача, які б переконливо свідчили про неможливість або суттєву ускладненість сплати судового збору у встановленому законом розмірі суду не надано. Крім того, виходячи з приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору може бути зменшений, зокрема, у разі, якщо такий розмір перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. У той же час, законодавством не передбачено, що за наявності вказаної обставини, розмір судового збору зменшується саме до 5% відсотків від річного доходу позивача. Позивачем же в заяві про зменшення розміру судового збору, окрім наведеного, також не обґрунтовано чим саме обумовлена необхідність зменшення розміру судового збору саме до 5% від його річного доходу за 2021 рік.

Як свідчать матеріали справи, позивачем 31.01.2023 подано заяву про усунення недоліків поданої позовної заяви, в якій зазначив, що на виконання ухвали господарського суду Донецької області від 16.01.2023 надає: клопотання про розстрочення сплати судового збору; клопотання про зарахування раніше сплаченого судового збору та квитанцію про доплату судового збору у розмірі 4381,82 грн (а.с.51).

Отже, позивачем не сплачено судовий збір у вказаній в ухвалі суду сумі, водночас подано клопотання про розстрочення судового збору, в якому позивач просив господарський суд розстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 857851,29 грн протягом певного періоду. Разом з цим, заявник не зазначив, яким саме чином розстрочити сплату судового збору.

Клопотання обґрунтовано фінансовими проблемами, пов`язаними з війною в Україні та неможливістю одразу сплатити судовий збір у розмірі 857851,29 грн.

Будь-яких доказів в обґрунтування викладених обставин позивачем до клопотання не надано.

Крім того, у клопотанні про розстрочення сплати судового збору позивач посилався на ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Вказує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), згідно з якою сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, зазначив, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за поданим позовом суд не розглядає заявлені вимоги по суті, а лише перевіряє відповідність поданого позову вимогам, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України щодо форми такого позову.

У статті 8 Закону України "Про судовий збір" законодавець закріпив норму відповідно до якої, ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція частин 1, 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких можливе зменшення тягаря тих судових витрат, яких зазнає сторона, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону.

Зазначеною нормою прямо передбачено право суду, зокрема, розстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір саме для позивача - фізичної особи, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Господарський процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з урахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Питання перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland") від 26 липня 2005 року; "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland") від 26 липня 2005 року).

Отже, законодавець передбачив можливість зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, однак, єдиним критерієм для цього є саме майновий стан сторони, а не предмет позову. Саме заявник повинен довести, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору в установленому розмірі, однак, ОСОБА_1 не надав жодного підтверджуючого документа про свій майновий стан, лише пославшись на фінансові проблеми, пов`язані з війною в Україні.

Оцінивши доводи, наведені позивачем в обґрунтування вимог заявленого ним клопотання про розстрочення судового збору, з огляду на те, що будь-яких документів на підтвердження майнового стану позивача, які б переконливо свідчили про неможливість або суттєву ускладненість сплати судового збору у встановленому законом розмірі суду не надано, господарський суд не убачав, у даному випадку, наявності обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для розстрочення сплати судового збору.

За наслідками здійснення апеляційного провадження колегія суддів таких обставин також не убачає.

Щодо клопотання про зарахування раніше сплаченого судового збору, в якому позивач вказує, що ним було сплачено судовий збір у сумі 20119,48 грн при подачі позову у справі №905/1060/21, однак, позовна заява не була прийнята до розгляду, у зв`язку з чим просить вказаний судовий збір зарахувати у справі №910/11303/22, колегія суддів виходить з такого.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 1, 2 ст.9 Закону України "Про судовий збір").

При цьому відповідні процесуальні дії, за які передбачено сплату судового збору, суди здійснюють тільки після пред`явлення платником платіжного документа про сплату належної суми судового збору з підтвердженням зарахування суми судового збору на казначейський рахунок згідно з випискою з казначейського рахунку (крім передбачених законодавством випадків звільнення від сплати судового збору).

Важливим є не лише факт сплати судового збору, а й коректне та повне заповнення реквізитів. Водночас для відкриття провадження у справі долучення самого платіжного доручення до позовної заяви замало.

Платіжний документ, зокрема, платіжне доручення № від 20.05.2021 про сплату судового збору у розмірі 20119,48 грн було подано за подання іншої позовної заяви у справі №905/1060/21, не може бути прийнятий судом як належний доказ, що підтверджує сплату судового збору у даній справі №910/11303/22, оскільки існує механізм повернення судового збору, визначений Законом України "Про судовий збір", що виключає можливість зарахування попередньо сплаченого судового збору в інших справах.

З огляду на вищезазначене, господарський суд правомірно не взяв до уваги надане позивачем платіжне доручення № від 20.05.2021 у розмірі 20119,48 грн, оскільки вказаний платіжний документ не є належним доказом, що підтверджує сплату судового збору у даній справі №910/11303/22.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ураховуючи те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі господарського суду Донецької області 16.01.2023 щодо сплати судового збору, у спосіб, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, то підставним є здійснене господарським судом застосування до поданої позовної заяви наслідків у вигляді її повернення.

Доводи апеляційної скарги правильність здійснених господарським судом процесуальних дій не спростовують і в цілому зводяться до необхідності надання гарантій прав мінорітарних акціонерів у процедурах сквіз-аутів через недосконалість спеціального закону та створення державою умов для відновлення порушених прав мінорітарних акціонерів на судовому рівні.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 06.02.2023 у справі №910/11303/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.04.2023.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова