ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023м. ДніпроСправа № 904/4591/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магма", м. Вишневе Бучанського району Київської області

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 5 585 568 грн 21 коп. за договором поставки від 01.12.2020 № 2005327

Представники:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: Кочур С.В., довіреність №09-4016 від 10.01.2023, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магма" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" із позовом від 05.12.2022 № б/н, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість за товар, поставлений відповідно до умов договору поставки від 01.12020 № 2005327 у загальному розмірі 4 494 300 грн 00 коп., з яких: 3 564 000 грн 00 коп. - товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до Договору , 930 300 грн 00 коп. - товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 19.01.2023.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про витребування доказів від 05.12.2022 № б/н.

Ухвалою господарського суду від 13.12.2022 заяву позивача задоволено, зобов`язано Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" у строк до 13.01.2023 надати до суду належним чином засвідчені копії документів, згідно з переліком.

13.01.2021 відповідач надав до суду клопотання від 13.01.2023 № 2023.01.13./10-4016 на виконання ухвали суду від 13.12.2022 про витребування доказів, з переліком завірених копій частини витребуваних судом документів. Водночас повідомив суд, що копії сертифікату якості на товар - Зубчата передача (креслення 3845.00 СБ) у кількості 1 шт., вартістю 930 300,00 грн. з ПДВ. за специфікацією №2/2005642 від 16.12.2020 до договору поставки № 2005327 від 01.12.2020; паспортів якості у кількості 9 шт. на товар - Колісна пара шлаковозу (креслення 2259.02.300.1 СБ) у кількості 9 шт., загальною вартістю 3 564 000,00 грн. з ПДВ. за специфікацією №5/2103807 від 27.07.2021 до договору поставки № 2005327 від 01.12.2020, відповідач зараз не надає, у зв`язку із вимушеним простоєм підприємства, та зобов`язується надати найближчим часом.

18.01.2023 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача № 2023.01.18/32-4016, в якій просив суд відкласти підготовче засідання у справі № 904/4591/22 на іншу дату та продовжити строк відповідачу для виконання ухвали про витребування доказів, надання відзиву на позовну заяву, до закінчення обставин, які унеможливлюють доступ до робочих місць представників та працівників АТ НЗФ або створюють небезпеку для них.

В обґрунтування клопотання про продовження строку зазначив, що через обстріли ворожих військ російської федерації території та будівлі АТ Нікопольський завод феросплавів, що відбулися 18.07.2022, 15.08.2022 та 19.12.2022, пошкоджено майно відповідача, у зв`язку із чим доступ до кабінетів заводоуправління АТ НЗФ обмежений, що тимчасово унеможливлює роботу з документами, підготовку до засідань у справах. Наразі тривають роботи щодо усунення наслідків ворожого обстрілу в АТ НЗФ. Крім того, практично вся документація підприємства з причин постійних обстрілів була вивезена в безпечне місце, що, в свою чергу, ускладнює доступ до неї та через що відповідач просить суд продовжити термін щодо виконання ухвали про витребування доказів.

Також до вказаної заяви відповідачем додані докази часткової оплати боргу, а саме: платіжне доручення № 267770 від 21.12.2022 про сплату 46 515 грн 00 коп. та платіжне доручення № 263152 від 21.12.2022 про сплату 178 200 грн 00 коп.

19.01.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання, призначеного на 19.01.2023 без участі його представника. У вказаному клопотанні також викладені заперечення позивача проти заяви відповідача про продовження строку для надання витребуваних судом документів та відзиву на позовну заяву.

Того ж дня на електронну адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог від 19.01.2023 № б/н, відповідно до якої просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у загальному розмірі 6 259 713 грн 20 коп., з яких:

- 3 385 800 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до договору, 1 136 330 грн 13 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 69 585 грн 88 коп. - 3% річних, 398 177 грн 96 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 883 785 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748; 295 338 грн 39 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 17 857 грн 94 коп. - 3% річних, 72 837 грн 90 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2023 клопотання позивача про продовження строку для подання витребуваних судом доказів та надання відзиву задоволено; заяву позивача про збільшення позовних вимог від 19.01.2023 № б/н не прийнято до розгляду в частині стягнення відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 1 990 128, 20 грн; судом зазначено, що в межах даної справи розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у загальному розмірі 4 269 585 грн 00 коп., з яких: 3 385 800 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до договору; 883 785 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748; підготовче засідання по справі відкладено на 09.02.2023.

02.02.2023 на електронну адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог від 28.01.2023 № б/н, в якій зазначив про зменшення позовних вимог на 449 430 грн 00 коп., у зв`язку із сплатою відповідачем заборгованості після звернення позивача із даним позовом до суду у період з 21.12.2022 по 20.01.2023 та просив стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у розмірі 4 044 870 грн 00 коп., з яких: 3 207 600 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до договору; 837 270 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748. Також позивач просив повернути на його користь з Державного бюджету України судовий збір в сумі 6 741 грн 45 коп., у зв`язку із зменшенням позовних вимог.

06.02.2023 через систему "Електронний суд" позивач подав заяву про зміну предмету позову від 04.02.2023 № б/н, відповідно до якої просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у загальному розмірі 6 034 998 грн 21 коп., з яких:

- 3 207 600 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до договору, 1 136 330 грн 13 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 69 585 грн 88 коп. - 3% річних, 398 177 грн 96 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 837 270 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748; 295 338 грн 39 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 17 857 грн 94 коп. - 3% річних, 72 837 грн 90 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування заяви про зміну предмету позову позивач зазначає, що ним доповнено раніше заявлені вимоги додатковими вимогами про стягнення штрафних санкцій, при цьому незмінною залишилася підстава позову, якою позивач обґрунтував позовні вимоги, а саме обставини невиконання відповідачем грошового зобов`язання - оплати за товар за спірними поставками у визначений договором строк. Навів посилання на правові позиці Верховного Суду у подібних правовідносинах.

08.02.2023 позивач подав до суду докази направлення відповідачу заяви про зміну предмету позову від 04.02.2023.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2023 підготовче засідання відкладене на 14.02.2023 за клопотанням відповідача та у зв`язку з неявкою позивача у підготовче засідання. Заява позивача про зменшення позовних вимог від 28.01.2023 № б/н прийнята судом до розгляду в порядку ст. 46 ГПК України.

Заява позивача про зміну предмету позову від 04.02.2023 № б/н залишена на розгляді у суду.

09.02.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву № 2022.02.09/4-4016 без дати, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнаються відповідачем у повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідно до умов п. 2 Специфікацій та п.п. 10.3.1 договору кінцевий строк для оплати поставленого товару за спірними поставками припав на 25.02.2022 та 03.05.2022 відповідно. Таким чином, останні дні своєчасного виконання зобов`язань за договором припадають на період введення воєнного стану на всій території України, що є форс-мажорною обставиною, а тому, відповідно до умов п 8.2 договору строк виконання зобов`язань відсувається на час, протягом якого будуть діяти такі обставини. Разом з тим, не зважаючи на складні обставини, в яких опинився відповідач через війну в Україні, та систематичні обстріли м. Нікополя з окупованого міста Енергодар, останній частково оплачує заборгованість перед позивачем, що підтверджується, в тому числі платіжним дорученням від 07.02.2023 № 267771 на суму 224 715 грн 00 коп. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду від 14.02.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за клопотанням відповідача, підготовче засідання відкладено на 07.03.2023; заяву позивача про зміну предмету позову від 04.02.2023 прийнято судом до розгляду в порядку ст. 46 ГПК України.

22.02.2023 на електронну адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив від 22.02.2023 № б/н, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що наведені відповідачем у відзиві обставини не можна вважати форс-мажорними, оскільки відповідачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання. Позивач вважає, що відповідач, отримавши від позивача товар у період після 24.02.2022, використав його у своїй господарській діяльності і не здійснив своєчасний розрахунок с позивачем, маючи реальну змогу, що підтверджується відповідними документами, доданими позивачем до відповіді на відзив.

06.03.2023 на електронну адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи у підготовчому засіданні 07.03.2023 без участі представника позивача, оскільки останній знаходиться на лікуванні за межами України та не має можливості прийняти участь у даному засіданні.

07.03.2023 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про зменшення штрафних санкцій, а саме нарахованої позивачем пені та відсотків річних на 90%. Заяву обґрунтовує наступним:

- Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" є фактично містоутворюючмм підприємством у м. Нікополі зі штатною чисельністю майже 6 тис працівників, з яких на теперішній час працюють лише 3 703 людини. У цей складний час АТ НЗФ наповнює податками левову частку міського бюджету. Своєчасно сплачує заробітну плату працівникам при тому, що має збитки від господарської діяльності у зв`язку з відсутністю попиту продукції на внутрішньому ринку та значними ускладненнями з логістикою її збуту за кордон;

- загальновідомими обставинами є те, що, починаючи з 12.07.2022 місто Нікополь та Нікопольський район піддається систематичним обстрілам з РСЗВ ворожих військ з окупованого міста Енергодар Запорізької області, яке знаходиться на відстані 7 кілометрів по Каховському водосховищу від міста Нікополь. Ведення воєнних дій в місті Нікополь Дніпропетровської області не є для відповідача звичайним господарським (комерційним) ризиком, а є надзвичайною обставиною в умовах війни. Починаючи з серпня 2022 господарська діяльність відповідача знаходиться в стані часткового простою, що викликано руйнуванням майна відповідача, яке використовується ним у його діяльності, внаслідок ворожих обстрілів. Так, 18.07.2022 та 15.08.2022 частина адміністративних будівель та виробничих потужностей АТ НЗФ зруйнована пожежами, які виникли внаслідок влучання російських реактивних артилерійських снарядів. Збитки АТ НЗФ від цих руйнувань сягають 377 582 431,60 грн та 187 703 872,73 грн відповідно. 19.12.2022 внаслідок ворожого обстрілу ствольною артилерією російських військ повністю знищені належні відповідачу електропередавальну лінію та високовольтні кабелі; розмір збитків встановлюється;

- за таких подій, які зараз відбуваються у місті Нікополі значною мірою впливають на фінансові можливості АТ НЗФ, проте підприємство намагається працювати в таких умовах, сплачувати податки до Державного та місцевого бюджет, та заробітну платню працівникам товариства. Проте, навіть з боку державного бюджету перед АТ НЗФ існує заборгованість щодо бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 1 376 млн. грн. Також, слід брати до уваги той факт, що щодобово в період робочого часу робітники заводу знаходяться у бомбосховищах (до декількох годин) доки не припиняє лунати сирена під час обстрілів;

- господарський суд, з урахуванням вищевказаних обставин, має право зменшити розмір штрафних санкцій, керуючись ст. 233 ГК України.

07.03.2023 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 20.03.2023 судом застосовано розумні строки для розгляду справи у підготовчому провадженні, та призначено підготовче засідання на 28.03.2023.

24.03.2023 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 24.03.2023 № б/н, в якій позивач зазначив про часткову оплату відповідачем 07.02.2023 суми боргу у розмірі 224 715 грн 00 коп. та 06.03.2023 у розмірі 224 715 грн 00 коп., у зв`язку з чим позивач зменшує суму позову та просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 5 585 568 грн 21 коп., з яких:

- 2 982 885 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 5/2103807 від 27.07.2021 до договору, 1 136 330 грн 13 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 69 585 грн 88 коп. - 3% річних, 398 177 грн 96 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 612 555 грн 00 коп. - заборгованість за товар, поставлений за Специфікацією № 2/2005642 від 16.12.2020 в редакції додаткової угоди від 09.04.2021 № 1/2101748; 295 338 грн 39 коп. - пеня, нарахована позивачем на підставі пп. 10.3.1 п. 10.3 договору, 17 857 грн 94 коп. - 3% річних, 72 837 грн 90 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також. позивач просить повернути на його користь з Державного бюджету України судовий збір в сумі 6 741 грн 45 коп., у зв`язку із зменшенням суми позовних вимог.

27.03.2023 через систему «Електронний суд» позивач подав до суду заперечення на заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій, в яких зазначив, що останнім не доведена належними та допустимими доказами наявність підстав, з якими пов`язана можливість зменшити суму пені, відповідно до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Ухвалою господарського суду від 28.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 20.04.2023.

19.04.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про доручення до матеріалів справи доказів часткової оплати відповідачем 13.04.2023 основного боргу на суму 225 000 грн 00 коп.

19.04.2023 через систему «Електронний суд» позивач надав до суду клопотання від 19.04.2023 № б/н про проведення розгляду справи по суті без участі представника ТОВ «Магма». Позивач зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 04.02.2023 № б/н та заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.03.2023. Крім того, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України заявив про надання доказів про понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 20.04.2023 позивач явку повноваженого представника не забезпечив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 20.04.2023 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заявах по суті справи, просив у разі задоволення позову зменшити розмір заявлених до стягнення пені та відсотків річних на 90%.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магма" (постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки № 2005327 (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (далі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатки) до цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього договору. Умови поставки регламентуються відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2020 року, яка є погодженою Сторонами (далі - Інкотермс). У разі розбіжностей між Інкотермс та цим договором цей договір має переважну силу.

Відповідно до п. 3.3. договору постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у визначений у специфікації (додатку) до цього договору термін поставки, з урахуванням усіх умов, що передбачені у цьому договорі. Якщо за попередньою домовленістю сторін поставка товару, вказаного у специфікації (додатку) до цього договору, забезпечується банківською гарантією (гарантія виконання), поставка такого товару не допускається до моменту, коли постачальник не надасть покупцю банківську гарантію (гарантію виконання), що обумовлена цим договором. У разі ненадання постачальником покупцю банківської гарантії (гарантії виконання) в установлений цим договором строк покупець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, а у разі коли постачальник поставить товар покупцю, відмовитися в його прийманні, відмовитися від договору, без відшкодування постачальникові будь-яких збитків, упущеної вигоди тощо.

Згідно з п. 4.1. договору загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до цього договору та не може перевищувати ліміт в еквіваленті 14 мільйонів доларів США на дату підписання кожної специфікації (додатку до даного договору).

Ціна кожного найменування товару, залежно від марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується у специфікації (додатку) до договору. Ціна і загальна вартість кожної партії товару, зазначені в п. 4.2 даного договору, встановлюються у національній валюті України - гривні і не підлягають зміні протягом дії цього договору, якщо інше не буде передбачено у специфікації (п.п. 4.2., 4.3. договору).

Відповідно до п. 4.6. договору порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до даного договору.

За умовами пп. 5.8.1. п. 5.8. договору переходом права власності на товар є акт прийому-передачі товару, підписаний сторонами, який фіксує зокрема, але не виключно, факт відсутності зауважень покупця до постачальника щодо відповідності якості/комплектності і кількості товару умовам договору. Датою переходу права власності на товар є дата поставки товару відповідно до умов договору і специфікації до нього або датою усунення постачальником встановлених недоліків (у разі їх наявності), виявлених під час приймання товару на складі покупця. Виключне право підпису актів прийому-передачі товару має особа, що підписала цей договір. У разі відсутності вищевказаної особи право підпису надається особі, на яку покладено виконання обов`язків.

Підпунктом 10.3.1. п. 10.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зазначених у договорі та специфікації до нього, більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-ого календарного дня такого прострочення, крім випадків, коли постачальник: порушив строки надання документів, зазначених у п. 3.5 цього Договору, та несе відповідальність, передбачену п. 10.4 договору; у випадках, передбачених п. 9.2 даного договору. Строк нарахування пені - згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п. 12.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії даного договору на обумовлений сторонами термін за тими ж умовами, підписавши відповідну додаткову угоду до цього договору.

16.12.2020 сторонами підписана специфікація № 2/2005642 до договору (додаток № 1), в якій визначено, що протягом 190 календарних днів з дати відкриття акредитиву позивач зобов`язується поставити відповідачу зубчату передачу у кількості 1 шт загальною вартістю 930 300 грн 00 коп. з ПДВ (т. 1, а.с. 21).

Пунктом 2 вказаної специфікації визначено, що оплата товару, що поставляється згідно зі специфікацією (додаток до договору), здійснюється шляхом відкриття неподільного безвідкличного документарного акредитива, банк-виконавець - АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ. Термін відкриття акредитива: протягом 10 календарних днів, за умови виконання постачальником п. 4.8, п. 4.8.4 цього договору, та п 8.1 цієї специфікації. Покупець відкриває акредитив на користь постачальника, який повинен містити, зокрема, такі умови:

2.1. Сума акредитива 930 300,00 грн із ПДВ. Строк дії акредитива - 250 днів.

2.2. Банк покупця - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749

2.3. Авізуючий банк - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749

2.3. Бенефіціар ТОВ «МАГМА»

2.4.Виконавчий банк - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749.

Відповідно до умов п. 2.5. , 2.11. специфікації в редакції додаткової угоди № 1/2101748 від 09.04.2021 до договору, виконання акредитиву шляхом платежу з відстроченням, що складає 30 календарних днів та отримання Виконуючим банком документів, зазначених у п.2.6 даної Специфікації (додаток до договору). Строк пред`явлення документів в банк не пізніше 10 календарних днів від дати підписання акта

прийому-передачі товару.

Відповідно до п. 2.14. специфікації в редакції додаткової угоди № 1/2101748 від 09.04.2021 до договору платіж виконується з відстроченням 30 календарних днів

від дати надання документів до виконавчого банку.

У п. 3 додаткової угоди № 1/2101748 від 09.04.2021 до договору сторони домовились що у разі закінчення терміну дії акредитива покупець здійснює оплату

поставленого постачальником товару протягом 60 календарних днів від дати підписання акта прийому-передачі товару, підписаного сторонами, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару та надання повного пакета документів згідно з п.3.5 цього договору.

На виконання умов договору та специфікації № 2/2005642 від 16.12.2020 позивач поставив відповідачу товар - зубчату передачу у кількості 1 шт вартістю 930 000 грн 00 коп., про що сторонами складені та підписані видаткова накладна від 16.12.2021 № 777, товарно-транспортна накладна від 16.12.2021 № 293М, акт приймання-передачі товару по кількості та якості від 21.03.2022 № 5 (т.1, а.с. 66, 67, 68).

Позивач зазначає, що оскільки строк дії акредитиву закінчився, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар протягом 60 календарних днів від дати підписання акта прийому-передачі товару, проте в порушення взятих на себе зобов`язань повний розрахунок не здійснив, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за видатковою накладною від 16.12.2021 № 777 та актом приймання-передачі товару по кількості та якості від 21.03.2022 № 5 станом на час розгляду справи складає 612 555 грн 00 коп.

27.07.2021 сторонами підписана специфікація № 5/2103807 до договору (додаток № 1), в якій визначено, що протягом 180 календарних днів від дати відкриття акредитиву позивач зобов`язується поставити відповідачу колісну пару шлаковозу у кількості 40 штук загальною вартістю 15 840 000 грн 00 коп. з ПДВ (т. 1, а.с. 24).

Пунктом 2 вказаної специфікації визначено, що оплата товару, що поставляється згідно зі специфікацією (додаток до договору), здійснюється шляхом відкриття неподільного безвідкличного документарного акредитива, банк-виконавець - АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ. Термін відкриття акредитива: протягом 10 робочих днів, за умови виконання постачальником п. 4.8, п. 4.8.4 цього договору. Покупець відкриває акредитив на користь постачальника, який повинен містити, зокрема, такі умови:

2.1. Сума акредитива 15 840 000,00 грн із ПДВ. Строк дії акредитива - 200 календарних днів.

2.2. Банк покупця - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749

2.3. Авізуючий банк - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749

2.3. Бенефіціар ТОВ «МАГМА»

2.4.Виконавчий банк - АТ«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ , МФО 305749.

Відповідно до умов п. 2.5. , 2.11. специфікації виконання акредитиву шляхом платежу з відстроченням, що складає 60 календарних днів та отримання Виконуючим банком документів, зазначених у п.2.6 даної Специфікації (додаток до договору). Строк пред`явлення документів у банк, зазначених у п. 2.6., має бути не більше 10 календарних днів від дати підписання акта прийому-передачі товару.

У п. 2.14. специфікації сторони домовились що у разі закінчення терміну дії акредитива покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару протягом 60 календарних днів від дати підписання акта прийому-передачі товару, підписаного сторонами, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару та надання повного пакета документів згідно з п.3.5 цього договору.

На виконання умов договору та специфікації № 5/2103807 від 27.07.2021 у період з 13.01.2022 по 21.02.2022 позивач поставив відповідачу товар колісна пара шлаковозу у кількості 32 шт на загальну суму 12 672 000 грн 00 коп., в тому числі 9 штук на суму 3 564 000 грн 00 коп., про що сторонами складені та підписані видаткова накладна від 21.02.2022 № 75, товарно-транспортна накладна від 21.02.2022 № 035М, акт приймання-передачі товару по кількості та якості від 16.03.2022 № 9 (т. 1, а.с. 70, 71, 72).

Позивач зазначає, що оскільки строк дії акредитиву закінчився, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар протягом 60 календарних днів від дати підписання акта прийому-передачі товару, проте в порушення взятих на себе зобов`язань повний розрахунок не здійснив, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за видатковою накладною від 21.02.2022 № 75 та актом приймання-передачі товару по кількості та якості від 16.03.2022 № 9 станом на час розгляду справи складає 2 982 885 грн 00 коп.

На підставі п.п. 10.3.1 договору позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у розмірі 295 338 грн 39 коп. за специфікацією № 2/2005642 за період з 31.05.2022 по 19.01.2023, 1 136 330 грн 13 коп. за специфікацією № 5/2103807 за період з 26.05.2022 по 19.01.2023.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 17 857 грн 94 коп. за специфікацією № 2/2005642 за період з 31.05.2022 по 19.01.2023, 69 585 грн 88 коп. за специфікацією № 5/2103807 за період з 26.05.2022 по 19.01.2023, а також інфляційні втрати в сумі 72 837 грн 90 коп. за специфікацією № 2/2005642 за період з липня по грудень 2022, 398 177 грн 96 коп. за специфікацією № 5/2103807 за період з червня по грудень 2022.

Під час розгляду справи відповідачем до матеріалів справи надані докази оплати основного боргу на суму 225 000 грн 00 коп. за поставку колісної пари шлаковозу за видатковою накладною від 21.02.2022 № 75 та актом приймання-передачі товару по кількості та якості від 16.03.2022 № 9, що підтверджується платіжною інструкцією № 270258 від 13.04.2023.

Доказів оплати решти спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору поставки, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням умов п. 4.8. договору, п. 2.14. специфікації № 5/2103807 та п. 3 додаткової угоди № 1/2101748 від 09.04.2021, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав:

- за видатковою накладною від 16.12.2021 № 777 та актом приймання-передачі товару по кількості та якості від 21.03.2022 № 5 20.05.2022;

- за видатковою накладною від 21.02.2022 № 75 та актом приймання-передачі товару по кількості та якості від 16.03.2022 № 9 16.05.2022.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено у повному обсязі вартість поставленого товару, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 3 595 440 грн 00 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Разом з тим, під час розгляду справи, відповідачем до суду надані докази на підтвердження сплати основної заборгованості перед позивачем в сумі 225 000 грн. 00 коп. після звернення позивача із даним позовом до суду, тому грошові зобов`язання відповідача у вказаній сумі в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи судом є припиненими. Таким чином, між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені судом порушень умов договору та чинного законодавства не встановлено.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судом порушень умов договору та чинного законодавства не встановлено.

Щодо тверджень відповідача про звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань зі своєчасної оплати товару через настання форс-мажорних обставин, господарський суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 219 Господарського кодексу України унормовано, що за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, у ст. 611 Цивільного кодексу України, законодавець визначив вичерпаний перелік відповідальності за порушення зобов`язання, а у ч. 1 ст. 219 Господарського кодексу України - межі господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч. 4. ст. 219 Господарського кодексу України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

За приписами ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що обєктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством (ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Таким чином, не є форс - мажорними обставинами, обставини які є незвичайними але при їх наявності особа може фактично виконати свої зобов`язання навіть за умовою що таке виконання викликає складнощі та/або буде економічно невигідним для такої особи.

Тобто, форс-мажорною обставиною є обставини які поєднують в собі наявність двох елементів, надзвичайність та невідворотність, в тому числі невідворотність наслідків які обумовлюють неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Відсутність будь - якого з елементів свідчить, що такі обставини не форс - мажорними обставини.

Крім того, наявність форс-мажорної обставини не звільняє боржника від необхідності виконання основного зобов`язання. Дані обставини лише певною мірою можуть обумовити можливість звільнення сторони, яка зазнала впливу форс-мажорної обставини, виключно від відповідальності пов`язаної з неможливістю своєчасного виконання основного зобов`язання.

Таким чином, основне зобов`язання має бути належно виконане за першої можливості, якщо таке виконання буде доречне для сторін на час закінчення дії обставин непереборної сили та/або виконання зобов`язання не втратить інтерес для кредитора (п. 1 ч. 1 ст. 611 та ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, несвоєчасне і неповне виконання основного зобов`язання та факт існування форс-мажорної обставини не є свідченням того, що внаслідок виникнення форс-мажорної обставини, сторона не має фактичної змоги виконати свої зобов`язання. Необхідною умовою, яка свідчить про неможливість виконання свого зобов`язання, і відтермінування моменту його виконання на час дії форс-мажорної обставини, є наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорною обставиною та її безпосереднім впливом на виконання конкретних зобов`язання, а точніше на неможливість його виконання саме з цієї причини.

При цьому, саме на особу, яка заявляє про наявність на неї впливу форс-мажорної обставини, покладається обов`язок доказування належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорної обставини та неможливістю, з огляду на це, своєчасного виконання взятого на себе зобов`язання.

Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили (в силу існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між обставинами та зобов`язаннями), а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Отже, сам по собі форс-мажор, не звільняє від виконання договірного зобов`язання та не є автоматичною підставою як для відтермінування моменту виконання зобов`язання, так і для звільнення від відповідальності за невиконання договірного зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 Верховний Суд зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Господарський суд зазначає, що використання відповідачем лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Отже, з урахуванням викладеного лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 як доказ існування форс-мажорних обставин у даній справі суд вважає недостатнім для підтвердження таких обставин.

Враховуюче вищевикладене, господарський суд зазначає, що посилання відповідача на обставини, що стали причиною неможливості вчасних розрахунків за договором, а саме: оголошення воєнного стану, систематичні обстріли м. Нікополя, де розташоване підприємство відповідача, з окупованого міста Енергодар, визнання Нікопольської міської територіальної громади такою, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (зі змінами) тощо, не можуть бути визнані господарським судом форс-мажорними обставинами саме для даного конкретного випадку невиконання відповідачем договірних зобов`язань, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Крім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов п. 8.4. відповідач не звертався до позивача із повідомленням про настання форс-мажорних обставин, що в силу умов п. 8.5. договору позбавляє відповідача права посилатися на такі обставини як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором.

Отже, господарський суд констатує, що в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не надані докази на підтвердження звільнення відповідача від відповідальності в порядку ст. 617 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України.

Водночас, розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних, господарський суд вбачає підстави для її часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Суд також зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція щодо права суду зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України. Так, у вищевказаній постанові зазначене таке: з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін та заперечення позивача, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги:

- що розмір заявлених нарахувань (пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 1 990 128 грн 20 коп.) складає майже складає 45% суми від початку заявленого основного боргу (4 494 300 грн 00 коп.), що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- що строк оплати товару настав вже в період введення воєнного стану, а також складну ситуацію, яка наразі склалася у м. Нікополі та руйнування на території заводу відповідача, а також значення діяльності відповідача для економіки України;

- що відповідачем здійснюються часткові оплати заборгованості перед позивачем.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити визнаний судом обґрунтованим розмір пені на 50%, а саме до 715 834 грн 26 коп. Вимоги відповідача в частині зменшення 3% річних судом відхиляються.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним і оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для відповідача, так і для позивача.

Крім того, суд зазначає, що штрафні санкції спрямовані на спонукання сторони, винної у допущенні порушення умов договору, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 370 440 грн 00 коп. основного боргу, 715 834 грн 26 коп. пені, 87 443 грн 82 коп. 3% річних, 471 015 грн 59 коп. інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 225 000 грн 00 коп. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. У решті позовних вимог слід відмовити.

Не зважаючи на часткове задоволення позовних вимог позивача, витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 80 408 грн 52 коп. покладаються на відповідача, оскільки застосування положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України не є підставою для покладення судових витрат на іншу сторону.

Водночас, оскільки провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 225 000 грн 00 коп. підлягає закриттю, за приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, судовий забір в сумі 3 375 грн 00 коп. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, у разі подання відповідного клопотання.

Крім того, враховуючи подані позивачем заяви про зменшення позовних вимог від 28.01.2023 № б/н, від 24.03.2023 № б/н та викладені в них клопотання про повернення сплаченого судового збору, поверненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 13 482 грн 90 коп., сплачений у складі судового збору у сумі 67 414 грн 50 коп. за платіжним дорученням № 35415 від 02.12.2022, яке міститься в матеріалах справи.

Як встановлено судом, у позовній заяві та клопотанні від 19.04.2023 № б/н позивачем заявлено про надання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення: строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 225 000 грн 00 коп.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магма" (08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 17А, секція Д, офіс 2, ) 3 370 440 грн 00 коп. (три мільйони триста сімдесят тисяч чотириста сорок грн 00 коп.) основного боргу, 471 015 грн 59 коп. (чотириста сімдесят одну тисячу п`ятнадцять грн 59 коп.) інфляційних втрат, 87 443 грн 82 коп. (вісімдесят сім тисяч чотириста сорок три грн. 82 коп.) 3% річних, 715 834 грн 26 коп. (сімсот п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. 26 коп.) пені, 80 408 грн 52 коп. (вісімдесят тисяч чотириста вісім грн 52 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Магма" (08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 17А, секція Д, офіс 2, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 13 482 грн 90 коп. (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят дві грн 00 коп.), сплачений у складі судового збору у сумі 67 414 грн 50 коп. за платіжним дорученням № 35415 від 02.12.2022, яке міститься в матеріалах справи, про що винести ухвалу.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу на 02.05.2023 о 14 год. 00 хв.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судових засідань № 3-303, за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1.

Позивачу у строк до 25.04.2023 надати до суду: докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу; докази на підтвердження направлення відповідної заяви на адресу відповідача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.05.2023

Суддя І.А. Рудь