ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 квітня 2023 року Справа № 903/1007/22

за позовом Антимонопольного комітету України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс»

про стягнення 10 345 214,00 грн.

Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Харкевич О. О.

Представники сторін:

від позивача: Луговий С. А.

від відповідача: н/з

встановив: Антимонопольний комітет України звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» 10 345 214,00 грн., з них 5 172 607,00 грн. штрафу, нарахованого рішенням АМКУ від 21.06.2018 №315-р/тк, 5 172 607,00 грн. пені за порушення строків оплати відповідного штрафу, а також 155 178, 21 грн. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 28.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справ за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.01.2023.

Ухвалою суду від 16.01.2023 клопотання Антимонопольного комітету України про розгляд справи №903/1007/22 у закритому судовому засіданні задоволено.

Ухвалою суду від 07.02.2023 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 28.02.2023.

27.02.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» повідомляє суд, що у Верховному Суді на розгляді знаходиться касаційна скарга Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 у справі №910/12650/18 про визнання недійсним в частині рішення АМКУ №315-р від 21.06.2018.

Ухвалою суду від 28.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 29.03.2023, розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 28.03.2023.

13.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив. АМКУ зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2019, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 у справі №910/12650/18 відмовлено у позові про визнання недійсним в частині рішення АМКУ №315-р від 21.06.2018. Відповідне рішення АМКУ є чинним та законним.

В додаткових поясненнях до відзиву від 27.03.2023 представниця відповідача зазначає, що 16.03.2023 Верховним Судом прийнято остаточне рішення щодо оскарження рішення АМКУ №315-р від 21.06.2018, за яким стягується штраф.

При цьому, зауважує, що постанова ВС від 16.03.2023 по справі №910/12650/18 не містить правових висновків в частині нарахування штрафу, а тому суд не зв`язаний позицією судів у справі №910/12650/18, висловленою щодо законності суті Рішення АМКУ, а не розрахунку та накладення штрафу. Зазначає, що Антимонопольним комітетом України не вказано яким чином визначається базовий розмір штрафу і чи застосовувалися пом`якшуючі (обтяжуючі) обставини для розрахунку штрафу згідно з рішенням №315-р від 21.06.2018.

Суд на підставі ст.ст. 182, 185 195, 234 ГПК України протокольною ухвалою від 28.03.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 25.04.2023, про що сторони повідомлені ухвалою від 28.03.2023.

Відповідач в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, хоча був вчасно та належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання шляхом надіслання ухвали від 28.032023 на електронну адресу представниці товариства, яку сама адвокат зазначала у своїх поясненнях.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Антимонопольний Комітет України розглянувши матеріали справи №128-26.13/102-17 про порушення законодавства в тому числі Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною першою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій та подання Департаменту розслідування порушень законодавства про захист економічної конкуренції з попередніми висновками від 31.01.2018 №128-26.13/102-17/2ДСК прийняв рішення від 21.06.2018 №315-р, яким визнано, що ТзОВ «Імпорт Транс Сервіс» вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді створення перешкод працівникам Комітету у проведенні перевірки (а. с. 7-36).

Пунктом 2.8 резолютивної частини рішення на ТзОВ «Імпорт Транс Сервіс» накладено штраф у розмірі 5 172 607 грн. 00 коп.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Копія Рішення була надіслана Комітетом відповідачу 16.07.2018 разом із супровідним листом від 12.07.2018 №143-26.13/06-8536 та отримана ним 23.07.2018, що підтверджується підписом уповноваженої особи на рекомендованому повідомленні про вручення відправлення від №320 (а. с. 37-38).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до частини 8 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

ТзОВ «Імпорт Транс Сервіс» оскаржив рішення АМК України №315-р до Господарського суду міста Києва та просив суд:

- визнання недійсним пункт 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21 червня 2018 року №315-р у справі № 128-26.13/102-17 в частині визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Транс Сервіс", які полягали у: схожому підвищенні цін на скраплений вуглеводневий газ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті б Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій;

- визнання недійсним пункту 2.8 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21 червня 2018 року №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпорт Транс Сервіс" штрафу у розмірі 5 172 607 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 №910/12650/18 у задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у справі № 910/12650/18 залишено без змін.

Постановою ВС у складі КГС від 16.03.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 у справі № 910/12650/18 без змін.

Отже, Рішення є законним та відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

У пункті 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» роз`яснено, що абз. 3-5 ч. 5 ст. 56 Закону передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.

Нарахування пені згідно з розрахунками позивача зупинялося з 25.09.2018 до 26.02.2019 (розгляд справи №910/12650/18 судом першої інстанції) та з 17.04.2019 до 12.07.2022 (розгляд відповідної справи судом апеляційної інстанції).

Період нарахування пені за прострочення сплати штрафу:

з 27.02.2019 по 16.04.2019

з 13.07.2022 по 06.12.2022

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 196 днів.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

5 172 607 х 1,5 % = 77 589, 195 грн.

За 196 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить: 77 589, 105 х 196 = 15 207 464, 58 коп.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету.

Отже, розмір пені становить 5 172 607, 00 гривень.

Відтак, загальна сума заборгованості становить 10 345 214, 00 гривень, де 5 172 607, 00 - сума штрафу, накладеного Рішенням № 315-р; 5 172 607, 00 - розмір пені, нарахованої відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до частини сьомої та дев`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Комітету стягують штраф та пеню у судовому порядку; суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.12.2019 у справі №927/914/18 зауважено, що звернення суб`єкта господарювання до господарського суду з позовом щодо визнання недійсним рішення органу АМК, яким притягнуто до відповідальності більше ніж одного суб`єкта господарювання, не є перешкодою для стягнення таким органом штрафу та пені з іншого суб`єкта господарювання, з огляду на те, що рішення органу АМК у частині, яка стосується цього суб`єкта, є чинним, проте ним у добровільному порядку не виконане, а пеня, як і штраф, має індивідуальний характер.

Рішення АМК України від 21.06.2018 №315-р є законним та чинним щодо ТзОВ «Імпорт Транс Сервіс», що підтверджено судовим рішеннями судів трьох інстанцій.

Відповідачем протилежне жодним чином не доведено. Також, відповідачем і не спростовано розрахунок штрафу та пені. Представниця відповідача зауважуючи, що Антимонопольним комітетом України не вказано яким чином визначається базовий розмір штрафу і чи застосовувалися пом`якшуючі (обтяжуючі) обставини для розрахунку штрафу згідно з рішенням №315-р від 21.06.2018, не зазначила про конкретні норми права, інші вихідні дані при нарахування штрафу, які порушив чи не взяв до уваги АМК України при розрахунку штрафу та пені, не спростувала заявлених до стягнення сум.

Судом також не встановлено відповідних обставин самостійно.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення в сумі 10 345 214, 00 гривень, де 5 172 607, 00 - сума штрафу, накладеного Рішенням № 315-р; 5 172 607, 00 - розмір пені, нарахованої відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван 7де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 155 178 грн. 21 коп. слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» (вул. Єршова, 1, м.Луцьк, ) в дохід загального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м.Києві/ у Соломян.р-н, , банк: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100 штраф у розмірі 5 172 607 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 5 172 607 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Транс Сервіс» (вул. Єршова, 1, м.Луцьк, ) на користь Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035, ) 155 178 грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складено 03.05.2023

Суддя М. С. Шум