РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2023Справа № 910/16794/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Абітек" до Фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни про стягнення грошових коштів за непоставлений товар у сумі 200 000 грн., а також 3% річних у розмірі 15 041,10 грн,

Представники учасників справи:

від позивача - Андросов А. О.;

від відповідача - Літвінов Є.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Абітек» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни про стягнення грошових коштів за непоставлений товар у сумі 200 000 грн., а також 3% річних у розмірі 15 041,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки, укладеного сторонами у спрощений спосіб, в частині поставки обумовленого товару та повернення попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16794/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2019.

19.12.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції позивач просить доручити Господарському суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2019 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Абітек» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції відмовлено.

13.01.2020 відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ним частково поставлений товар за рахунком-фактурою №28012 від 28.12.2016, проте у зв`язку із неповною та несвоєчасною поставкою сторони, сторони домовились розірвати договір поставки від 28.12.2016 і відповідач повернув суму попередньої оплати в розмірі 41 224,00 грн. Підписання сторонами видаткової накладної №1 від 11.05.2017 та завірення її печатками є доказом поставки товару на суму 200 000,00 грн, що спростовує доводи позивача.

У судове засідання 13.01.2020 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 03.02.2020.

24.01.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що ОСОБА_1 не була наділена повноваженнями отримувати будь-які товарно-матеріальні цінності, не мала жодних повноважень на підписання довіреності від імені ТОВ «Абітек», або інших первинних бухгалтерських документів, а ТОВ «Абітек» жодними діями не здійснював схвалення дій ОСОБА_1 з проведення операцій, визначених в поданих відповідачем документах. Зазначає, що визначений в рахунку-фактурі №28012 від 28.12.2016 товар так і не було поставлено, документів на отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП Кирилюк Є.М. товариством не видавалось.

24.01.2020 позивач подав до суду клопотання про проведення технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи.

03.02.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

03.02.2020 судом оголошено перерву до 17.02.2020.

17.02.2020 представником відповідача подано заперечення на клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

17.02.2020 оголошено перерву до 21.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 призначено у даній справі судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.02.2020 року у справі №910/16794/19 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 року у справі №910/16794/19 залишено без змін.

13.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи з листом від Заступника директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, з клопотанням судових експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 поновлено провадження у справі № 910/16794/19, розгляд клопотання призначено на 28.09.2020.

28.09.2020 судом оголошено перерву до 05.10.2020.

05.10.2020 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання клопотання судових експертів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 клопотання судових експертів про надання додаткових документів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертизою № 19768/20-34/19769/19770/20-33 задоволено, погоджено строк проведення судової експертизи у справі № 910/16794/19 у строк понад три місяці, постановлено клопотання судового експерта вважати виконаним, надано дозвіл на вирізання штрихів рукописних записів та підписів всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах, надати дозвіл на застосування методу вологого копіювання, провадження у справі № 910/16794/19 зупинено до одержання результатів експертизи.

27.04.2022 до Господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи з висновком судових експертів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 поновлено провадження у справі № 910/16794/19 та призначено підготовче засідання у справі №910/16794/19 на 20.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 підготовче судове засідання призначено на 18.07.2022.

18.07.2022 розгляд справи відкладено на 01.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 підготовче судове засідання призначено на 09.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Абітек" до Фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни про стягнення грошових коштів за непоставлений товар у сумі 200 000 грн., а також 3% річних у розмірі 15 041,10 грн. залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 у справі № 910/16794/19 скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 910/16794/19 передані на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року було прийнято справу № 910/16794/19 до свого провадження, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання.

30.12.2022 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить суд розглянути можливість проведення судового засідання, призначеного на 26.01.23 у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

24.01.2023 позивач подав до суду пояснення по справі за наслідком проведеної судової експертизи, в яких вказав, що висновок експертів свідчить про відсутність первинних бухгалтерських документів на час нібито проведеної поставки 11.05.2017, оскільки їх виготовлення було здійснене значно пізніше грудня 2018 року, тобто після більше ніж півтора роки стверджуваних відповідачем подій. Крім того, на той час ОСОБА_1 вже була звільнена з займаної посади ТОВ «Абітек».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 16.02.2023.

09.02.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить суд розглянути можливість проведення судового засідання, призначеного на 16.02.23 у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

13.02.2023 позивач подав до суду пояснення щодо розміру судових витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 16.02.2023 оголошено перерву до 09.03.2023.

17.02.2023 до канцелярії суду надійшла ухвала Верховного суду від 16.02.23 року про витребування матеріалів справи, яка була передана на секторі судді Демидова В.О. 20.02.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 було зупинено провадження у справі №910/16794/19 до повернення справи до Господарського суду міста Києва.

03.04.2023 на адресу Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи 910/16794/19 та 04.04.2023 року були передані на сектор судді Демидова В.О.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/16794/19 від 27.03.2023 було касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни залишено без задоволення, Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2023 року було поновлено провадження у справі №910/16794/19 та призначено розгляд справи по суті на 20.04.23 о 12:10 год.

12.04.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд розглянути можливість проведення судового засідання, призначеного на 20.04.23 у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2023 клопотання задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

17.04.2023 позивач подав до суду пояснення щодо розміру судових витрат на правничу допомогу.

У судове засідання 20.04.2023 з`явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

28.12.2016 фізичною особою-підприємцем Кирилюк Євгенією Миколаївною (далі - відповідач) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Абітек» (далі - позивач) рахунок-фактуру №28012 від 28.12.2016 на суму 241 224,00 грн за обладнання, а саме: сервер, комутатор та маршрутизатор (далі - товар).

28.12.2016 позивачем перераховано ФОП Кирилюк Є.М. кошти у розмірі 241 224,00 грн, з призначенням платежу - оплата за обладнання згідно рахунку №28012 від 28.12.2016, що підтверджується платіжним дорученням №1811 від 28.12.2016.

Позивач зазначає, що відповідачем товар поставлений не був, у зв`язку із чим він 04.04.2017 направив на адресу відповідача лист щодо повернення грошових коштів у сумі 241 224,00 грн.

12.05.2017 відповідач частково повернув грошові кошти (попередню оплату) у сумі 41 224,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №402 від 12.05.2017.

Вказані обставини визнаються сторонами.

05.08.2019 позивач направив відповідачу претензію щодо повернення грошових коштів за непоставлений товар у розмірі 200 000,00 грн, яка отримана відповідачем 23.08.2019 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідь на претензію відповідачем було направлено на адресу позивача лист від 29.08.2019 щодо об`єктивної неможливості розгляду претензії по суті.

25.09.2019 позивачем було повторно направлено на адресу відповідача вимогу до сплати на суму 200 000,00 грн, яка була повернута на адресу ТОВ «Абітек» у зв`язку з неотриманням відповідачем.

З огляду на те, що відповідач не поставив позивачу товар та не повернув в обумовлені строки попередню оплату, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача попередню оплату у сумі 200 000,00 грн, а також 3% річних у розмірі 15 041,10 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що ним був поставлений товар позивачу на суму 200 000,00 грн (сервер та комутатор), на підтвердження чого надав оригінал видаткової накладної №1 від 11.05.2017 на суму 200 000,00 грн, підписану від імені позивача представником ОСОБА_1, та довіреність №7 від 10.05.2017, видану на ім`я ОСОБА_1, якою останню уповноважено на отримання матеріальних цінностей (сервер та комутатор) від ФОП Кирилюк Є.М. за рахунком №28012 від 28.12.2016.

Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) від 19.04.2022 №19768/20-34/19769/19770/20-33/7775ч7803/22-34, складеного за результатами проведення судової технічної експертизи документів у справі №910/16794/19, у довіреності №7, датованій 10.05.2017 та видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, підписи виконані рукописно за допомогою пишучих приладів, споряджених пастами синьо-фіолетового кольору.

У довіреності №7, датованій 10.05.2017 та видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, відсутні ознаки штучного зістарювання документів.

Довіреність №7, датована 10.05.2017 та видаткова накладна №1, датована 11.05.2017, виконані у період часу пізніше грудня 2018 року.

Вирішити питання про те, чи відповідає дата вказана на документах: видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017 та довіреності №7, датованій 10.05.2017, періоду коли була нанесена печатка ТОВ «Абітек» не виявилося можливим, з причин того, що у наданих вільних зразках №№1,3, 6-19, 21-25, 28-41, 44-46, 49-54, 61, 63, 68-71, 75, 76, 81-91, 93-95, 106-118, 120-124, 131-134, 137-142, 150-154, 158, 159, 161, 163, 167, 168, 170, 172-178, 180-183, 185, 196, 198, 205, 208, 211-217, 219, 220, 222-230, 232-240, 259, 262, 263, 265-267, 269, 270, 273-353 відсутні окремі ознаки, на підставі яких можна встановити час нанесення відтисків печатки, а надані зразки №№2, 4, 5, 20, 26, 27, 42, 43, 47, 48, 55-60, 62, 64-67, 72-74, 77-80, 92, 96-105, 119, 125-130, 135, 136, 143-149, 155-157, 162, 164-166, 169, 171, 179, 184, 186-195, 197, 199-204, 206, 207, 209, 210, 218, 221, 231, 241-258, 260, 261, 264, 268, 271, 272 нанесені іншою печаткою.

У видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017: спочатку був надрукований текст, потім був виконаний підпис в графі «від постачальника» від імені Кирилюк Є.М., поверх чого нанесений відтиск печатки від імені ФОП «Кирилюк Євгенія Миколаївна»; спочатку був надрукований текст, потім виконаний підпис в графі «отримав(ла» від імені ОСОБА_1, поверх чого нанесений відтиск печатки від імені ТОВ «Абітек».

У довіреності №7, датованій 10.05.2017, спочатку був надрукований текст, потім виконаний підпис і графі «Підпис засвідчую» та підпис в графі «Керівник підприємства» від імені «Письменный Д.Д». В якій послідовності відносно підписів і тексту був нанесений відтиск печатки від імені ТОВ «Абітек» не виявляється можливим, оскільки відсутні місця взаємних перетинів цих реквізитів із відтиском печатки.

Монтаж за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки та шляхом додрукування окремих частин тексту у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та у довіреності №7, датованій 10ю.05.2017, під інші існуючи реквізити (підписи та відтиски) не відбувався.

Текст, який міститься у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та довіреності №7, датованій 10.05.2017, виконаний на одному й тому ж знакосинтезуючому пристрої (принтері, багатофункціональному пристрої тощо) із лазерною технологією друку тонером чорного кольору.

Відтиск печатки ТОВ «Абітек» у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та довіреності №7, датованій 10.05.2017, нанесені однією печаткою, а саме печаткою, яка міститься в документах, які позначені як вільні зразки №1, 3, 6-19, 21-25, 28-41, 44-46, 49-54, 61, 63, 68-71, 75, 76, 81-91, 93-95, 106-118, 120-124, 131-134, 137-142, 150-154, 158, 159, 161, 163, 167, 168, 170, 172-178, 180-183, 185, 196, 198, 205, 208, 211-217, 219, 220, 222-230, 232-240, 259, 262, 263, 265-267, 269, 270, 273-353, але не печаткою, що міститься в документах, які позначені як вільні зразки №№2, 4, 5, 20, 26, 27, 42, 43, 47, 48, 55-60, 62, 64-67, 72-74, 77-80, 92, 96-105, 119, 125-130, 135, 136, 143-149, 155-157, 162, 164-166, 169, 171, 179, 184, 186-195, 197, 199-204, 206, 207, 209, 210, 218, 221, 231, 241-258, 260, 261, 264, 268, 271, 272.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частина 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст.644 Цивільного кодексу України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2016 фізичною особою-підприємцем Кирилюк Євгенією Миколаївною було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Абітек» рахунок-фактуру №28012 від 28.12.2016 на суму 241 224,00 грн за обладнання, а саме: сервер, комутатор та маршрутизатор.

28.12.2016 позивачем перераховано ФОП Кирилюк Є.М. кошти у розмірі 241 224,00 грн, з призначенням платежу - оплата за обладнання згідно рахунку №28012 від 28.12.2016, що підтверджується платіжним дорученням №1811 від 28.12.2016.

Ураховуючи наведені приписи законодавства, з огляду на обставини справи, суд дійшов висновку, що сторони, у порядку ст.205, 207, 639 Цивільного кодексу України, досягли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 664 ЦК України, встановлює два моменти, коли обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а саме: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснити попередню оплату товару, тобто оплату до передання товару продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути сплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її сплати встановлюються договором. У випадках, коли договір передбачає обов`язок покупця щодо попередньої оплати, проте не встановлює строків її здійснення, строки оплати визначаються відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так, статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, строк поставки товару сторонами не був встановлений, проте у зв`язку із не поставленням товару позивач 04.04.2017 направив на адресу відповідача лист щодо повернення грошових коштів у сумі 241 224,00 грн.

12.05.2017 відповідач частково повернув грошові кошти (попередню оплату) у сумі 41 224,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №402 від 12.05.2017.

Вказані обставини визнаються сторонами.

З огляду на те, що відповідач не поставив позивачу товар та не повернув в обумовлені строки попередню оплату, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача попередню оплату у сумі 200 000,00 грн, а також 3% річних у розмірі 15 041,10 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що ним був поставлений товар позивачу на суму 200 000,00 грн (сервер та комутатор), на підтвердження чого надав оригінал видаткової накладної №1 від 11.05.2017 на суму 200 000,00 грн, підписану від імені позивача представником ОСОБА_1, та довіреність №7 від 10.05.2017, видану на ім`я ОСОБА_1, якою останню уповноважено на отримання матеріальних цінностей (сервер та комутатор) від ФОП Кирилюк Є.М. за рахунком №28012 від 28.12.2016.

Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) від 19.04.2022 №19768/20-34/19769/19770/20-33/7775ч7803/22-34, складеного за результатами проведення судової технічної експертизи документів у справі №910/16794/19, у довіреності №7, датованій 10.05.2017 та видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, підписи виконані рукописно за допомогою пишучих приладів, споряджених пастами синьо-фіолетового кольору.

У довіреності №7, датованій 10.05.2017 та видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, відсутні ознаки штучного зістарювання документів.

Довіреність №7, датована 10.05.2017 та видаткова накладна №1, датована 11.05.2017, виконані у період часу пізніше грудня 2018 року.

Вирішити питання про те, чи відповідає дата вказана на документах: видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017 та довіреності №7, датованій 10.05.2017, періоду коли була нанесена печатка ТОВ «Абітек» не виявилося можливим, з причин того, що у наданих вільних зразках №№1,3, 6-19, 21-25, 28-41, 44-46, 49-54, 61, 63, 68-71, 75, 76, 81-91, 93-95, 106-118, 120-124, 131-134, 137-142, 150-154, 158, 159, 161, 163, 167, 168, 170, 172-178, 180-183, 185, 196, 198, 205, 208, 211-217, 219, 220, 222-230, 232-240, 259, 262, 263, 265-267, 269, 270, 273-353 відсутні окремі ознаки, на підставі яких можна встановити час нанесення відтисків печатки, а надані зразки №№2, 4, 5, 20, 26, 27, 42, 43, 47, 48, 55-60, 62, 64-67, 72-74, 77-80, 92, 96-105, 119, 125-130, 135, 136, 143-149, 155-157, 162, 164-166, 169, 171, 179, 184, 186-195, 197, 199-204, 206, 207, 209, 210, 218, 221, 231, 241-258, 260, 261, 264, 268, 271, 272 нанесені іншою печаткою.

У видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017: спочатку був надрукований текст, потім був виконаний підпис в графі «від постачальника» від імені Кирилюк Є.М., поверх чого нанесений відтиск печатки від імені ФОП «Кирилюк Євгенія Миколаївна»; спочатку був надрукований текст, потім виконаний підпис в графі «отримав(ла» від імені ОСОБА_1, поверх чого нанесений відтиск печатки від імені ТОВ «Абітек».

У довіреності №7, датованій 10.05.2017, спочатку був надрукований текст, потім виконаний підпис і графі «Підпис засвідчую» та підпис в графі «Керівник підприємства» від імені «Письменный Д.Д». В якій послідовності відносно підписів і тексту був нанесений відтиск печатки від імені ТОВ «Абітек» не виявляється можливим, оскільки відсутні місця взаємних перетинів цих реквізитів із відтиском печатки.

Монтаж за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки та шляхом додрукування окремих частин тексту у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та у довіреності №7, датованій 10ю.05.2017, під інші існуючи реквізити (підписи та відтиски) не відбувався.

Текст, який міститься у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та довіреності №7, датованій 10.05.2017, виконаний на одному й тому ж знакосинтезуючому пристрої (принтері, багатофункціональному пристрої тощо) із лазерною технологією друку тонером чорного кольору.

Відтиск печатки ТОВ «Абітек» у видатковій накладній №1, датованій 11.05.2017, та довіреності №7, датованій 10.05.2017, нанесені однією печаткою, а саме печаткою, яка міститься в документах, які позначені як вільні зразки №1, 3, 6-19, 21-25, 28-41, 44-46, 49-54, 61, 63, 68-71, 75, 76, 81-91, 93-95, 106-118, 120-124, 131-134, 137-142, 150-154, 158, 159, 161, 163, 167, 168, 170, 172-178, 180-183, 185, 196, 198, 205, 208, 211-217, 219, 220, 222-230, 232-240, 259, 262, 263, 265-267, 269, 270, 273-353, але не печаткою, що міститься в документах, які позначені як вільні зразки №№2, 4, 5, 20, 26, 27, 42, 43, 47, 48, 55-60, 62, 64-67, 72-74, 77-80, 92, 96-105, 119, 125-130, 135, 136, 143-149, 155-157, 162, 164-166, 169, 171, 179, 184, 186-195, 197, 199-204, 206, 207, 209, 210, 218, 221, 231, 241-258, 260, 261, 264, 268, 271, 272.

Таким чином, судовою експертизою установлено, що довіреність №7, датована 10.05.2017 та видаткова накладна №1, датована 11.05.2017, виконані у період часу пізніше грудня 2018 року, тобто після більш ніж півтора роки після зазначеної відповідачем поставки.

При цьому, суд враховує, що наказом від 31.01.2018 ОСОБА_1 вже була звільнена з займаної посади ТОВ «Абітек».

Згідно реєстру виданих на ТОВ «Абітек» довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, 10.05.2017 не було видано довіреностей, а під №7 було видано довіреність від 06.03.2017 на ім`я Сороки О.Л. з отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Економточка» згідно рахунку №38216 від 17.02.2017.

При цьому, надана відповідачем довіреність не містить підпису головного бухгалтера підприємства.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

З огляду на вказане вище у сукупності, враховуючи, що довіреність №7 від 10.05.2017 та видаткова накладна №1 від 11.05.2017 складені в порушення визначеного чинним законодавством порядку, підписані неуповноваженою на те особою, виготовлені не під час здійснення господарської операції, зазначеної в ній, а через значний проміжок часу та підписані вже звільненою з ТОВ «Абітек» особою, суд дійшов висновку, що надані відповідачем довіреність №7, датована 10.05.2017, та видаткова накладна №1, датована 11.05.2017, не можуть бути належними та достатніми доказами на підтвердження факту поставки товару.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів поставки товару позивачу, а також не містять доказів повернення відповідачем сум попередньої оплати в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн попередньої оплати.

Крім того, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 15 041,10 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У даному випадку позивач нарахував відповідачу 3 % річних на суму коштів попередньої плати, які є грошовою сумою та які перераховуються згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товар, що має бути поставлений. Отже, оскільки правовідношення, в якому у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати, є грошовим зобов`язанням, то на нього можуть нараховуватися 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 15 041,10 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

Отже, позов ТОВ «Абітек» підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 3225,64 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 59271,87 грн., витрат за проведення експертизи на суму 64 722,24 грн, та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 2102,00 грн, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 59271,87 грн. заявник надав копії: договору про надання правничої (правової) допомоги №АБ-08/11-19 від 08.11.2019, укладеного між Адвокатським бюро «Андросов Лантрат Трубнікова і партнери» та ТОВ «Абітек», додаткової угоди до договору від 14.11.2019, якою визначено гонорар адвоката у розмірі 20 000,00 грн, рахунок-фактуру №РФ-00001 від 08.11.2019 на суму 7800,00, платіжне доручення №4021 від 18.11.2019 на суму 7800,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 03.12.2019, додаткову угоду №2 від 22.01.2020, рахунок-фактуру №РФ-00003 від 22.01.2020 на суму 5785,30 грн, платіжне доручення №4163 від 14.02.2020 на суму 5785,30 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 22.01.2020, додаткову угоду №3 від 18.02.2020, рахунок-фактуру №РФ-0004 від 18.02.2020 на суму 4789,46 грн, платіжне доручення №4169 від 19.02.2020 на суму 4789,46 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 22.02.2020, додаткову угоду №4 від 15.05.2020, рахунок-фактуру №РФ-00005 від 15.05.2020 на суму 1500,00 грн, платіжне доручення №4330 від 15.06.2020 на суму 1500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 11.06.2020, додаткову угоду №5 від 25.06.2020, рахунок-фактуру №РФ-00006 від 25.06.2020 на суму 2446,95 грн, платіжне доручення №4340 від 26.06.2020 на суму 2446,95 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.07.2020, додаткову угоду №6 від 17.09.2020, рахунок-фактуру №РФ-00007 від 17.09.2020 на суму 2450,16 грн, платіжне доручення №4473 від 17.09.2020 на суму 2450,16 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 29.09.2020, додаткову угоду №7 від 29.09.2020, рахунок-фактуру №РФ-00008 від 29.09.2020 на суму 2500,00 грн, платіжне доручення №4496 від 02.10.2020 на суму 2500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.10.2020, додаткову угоду №8 від 06.11.2020, додаткову угоду №9 від 05.11.2021, додаткову угоду №10 від 15.09.2022, рахунок-фактуру №РФ-00009 від 18.09.2022 на суму 2500,00 грн, платіжне доручення №391 від 12.12.2022 на суму 2500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 05.12.2022, додаткову угоду №11 від 07.11.2022, додаткову угоду №12 від 16.01.2023, рахунок-фактуру №РФ-00010 від 31.01.2023 на суму 2500,00 грн, платіжну інструкцію №35 від 01.02.2023 на суму 2500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.01.2023, додаткову угоду №13 від 01.02.2023, рахунок-фактуру №РФ-00011 від 01.02.2023 на суму 1500,00 грн, платіжну інструкцію №36 від 01.02.2023 на суму 1500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 03.03.2023, додаткову угоду №14 від 03.03.2023, рахунок-фактура №РФ-00012 від 03.03.2023 на суму 4000,00 грн, платіжна інструкція №78 від 06.03.2023 на суму 4000,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт від 28.03.2023, додаткову угоду №15 від 10.04.2023, рахунок-фактуру №РФ-00014 від 10.04.2023 на суму 1500,00 грн, інформаційне повідомлення про зарахування коштів від 10.04.2023 на суму 1500,00 грн.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 06.02.2020 у справі № 916/1830/19, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу та такими, що відповідають критерію розумності та адекватності, враховуючи категорію справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, якою визначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідачем не подано заперечень щодо розміру заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу.

За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в сумі 59271,87 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Указані витрати та витрати зі сплати судового збору у сумі 3225,64 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 призначено у даній справі судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача ТОВ «Абітек».

Згідно рахунку №880 від 17.03.2020 загальна вартість експертизи склала 64 722,24 грн, яка була сплачена позивачем.

З положень статті 123 ГПК України слідує, що до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребування доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, витрати на проведення експертизи, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 про залишення його позовної заяви без розгляду, та при подачі якої ним було сплачено судовий збір згідно з платіжним дорученням №292 від 15.09.2022.

Частиною 14 статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд не проводив розподіл судових витрат, оскільки справу № 910/16794/19 було передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

З огляду на вказане, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги, у розмірі 2102,00 грн.

Враховуючи, що суддя Демидов В.О. у період з 01.05.2023 по 02.05.2023 перебував у відпустці, повний текст рішення у даній справі винесено у перший робочий день 03.05.2023.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кирилюк Євгенії Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Абітек" (61001, м. Харків, вул. Рижівська, буд. 15, літера «А-5», ) суму основного боргу у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 15 041 (п`ятнадцять тисяч сорок одна) грн 10 коп. та судові витрати у загальному розмірі 129 321 (сто двадцять дев`ять тисяч триста двадцять одна) грн 75 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 03.05.2023

Суддя Владислав ДЕМИДОВ