ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Справа №918/825/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2023 у справі №918/825/22 (суддя Пашкевич І.О., повний текст рішення складено 20.02.2023)

за позовом Керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вирівської сільської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 276 536,83 грн.

за участю:

прокурора - Немковича І.І.,

представника позивача - не з`явився

представника відповідача - Патракова О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.02.2023 у справі №918/825/22 позов керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вирівської сільської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 276536,83 грн. задоволено. Визнано недійсними додаткову угоду №1 від 02.02.2021, додаткову угоду №2 від 19.04.2021, додаткову угоду №4 від 09.11.2021, додаткову угоду №5 від 10.11.2021, додаткову угоду №6 від 11.11.2021, додаткову угоду №7 від 12.11.2021, додаткову угоду №8 від 16.11.2021, додаткову угоду №11 від 25.11.2021 до договору №14117-ВЦ на постачання електричної енергії від 15.01.2021, укладеного між Вирівською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Вирівської сільської ради кошти у сумі 276536,83 грн. та 23 996,05 грн. судового збору на користь Рівненської обласної прокуратури.

Господарський суд, дослідивши дотримання відповідачем порядку, встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" та п.13.7., 13.8. договору, встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" як постачальник не дотримався при укладенні додаткових угод № 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 11 означеного порядку, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення постачальника до споживача із письмовою пропозицією в порядку абз.1 п.13.7. договору про внесення змін до договору у зв`язку із коливанням цін на електричну енергію на ринку в бік збільшення, а також відсутні довідки/інформації (або в інші документальні форми), видані торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики, які підтверджували б зростання ціни по кожному місяцю у порівнянні з минулим місяцем.

Водночас, суд зауважив, що при укладенні додаткових угод постачальником безпідставно застосовано розрахунковий період - 1 декада, який не лише не відображає реального коливання ціни за договірний розрахунковий період (1 місяць), а й суперечить вимогам Закону України "Про ринок електричної енергії".

Суд першої інстанції також вказав, що відповідач не обґрунтував, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник не довів, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

З огляду на викладене, суд погодився з доводами прокурора про те, що збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, п.2 ч.5 ст.41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення. Із аналізу додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за договором у відсотковому значенні становила +132, 28 %.

Відтак, зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі", з огляду на що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними відповідно до ст.203, 215 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 276536,83 грн. безпідставно сплачених коштів, суд, враховуючи неправомірне збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладення оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, здійснивши розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним у первинному договорі, дійшов висновку про задоволення заявленої вимоги на підставі ст.670 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вирівської сільської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 276536,83 грн. відмовити. Судові витрати стягнути з Сарненської окружної прокуратури на користь відповідача.

Апелянт, зокрема, вказує, що уповноваженим органом в сфері державного фінансового контролю у відповідності до ст.7 Закону України "Про публічні закупівлі" є Державна аудиторська служба України, а тому прокурор мав звернутись із повідомленням щодо можливого виявлення порушення у сфері державних закупівель саме до цього органу, і лише у випадку якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення зазначено про відсутність документального підтвердження коливання ціни на ринку електричної енергії допустимими доказами, які сторони обумовили у п.13.7 договору. Однак, скаржник звертає увагу, що в підтвердження збільшення ціни товару до більшості додаткових угод було надано експертні висновки Рівненської ТПП, а також офіційні відомості ДП "Оператор ринку", як це передбачено п.13.7 договору.

Скаржник також зазначає, що зміст спірних додаткових угод свідчить про те, що сторони укладали їх з метою зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% з обґрунтуванням коливання ціни такого товару на ринку на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", при цьому не збільшуючи суму закупівлі визначену в договорі. Відтак, враховуючи викладене, приймаючи до уваги норми матеріального права, які визначають суть та принципи свободи договору, сторони, під час укладення додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії дотрималися вимог ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положень ст.632, 652 ЦК України, з огляду на що, висновок місцевого господарського суду про визнання таких угод недійсними є неправомірним, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення безпідставно сплачених коштів є також необґрунтованою.

У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, зазначив, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них, а тому вважає безпідставними доводи апелянта про необхідність визначення позивачем Держаудитслужбу.

Крім того, звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), натомість сторонами додатковими угодами збільшено ціну на 132,28%, що підтверджує факт безпідставності укладення оспорюваних додаткових угод та їх суперечність ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2023 у справі №918/825/22.

21.04.2023 року відповідач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі №918/825/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21.

В обґрунтування свого клопотання скаржник, вказує, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №905/1907/21, за результатом розгляду якої буде надано правовий висновок про можливість/неможливість звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування з вимогою про визнання укладеного правочину недійсним та стягнення коштів та ряд інших питань. Вважає, що справа №918/825/22 є подібною зі справою №905/1907/21, а тому наявні підстави для зупинення провадження у даній справі до прийняття Великою Палатою Верховного Суду відповідного рішення у відповідності до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши клопотання ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про зупинення провадження у справі, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження, зокрема, у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі №905/1907/21, яка прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, одним із питань, яке винесено на її розгляд є: чи може прокурор звертатись до суду в інтересах органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень та комунального закладу з вимогою про визнання укладеного правочину недійсним та стягнення коштів.

Однак, у межах даної справи Вирівська сільська рада виступає як сторона (замовник) оспорюваного договору, тому не здійснює публічно-владних управлінських функцій як суб`єкт владних повноважень, натомість лише реалізує в спірних правовідносинах свою цивільну правосуб`єктність, з огляду на вказане апеляційний суд вважає, що суб`єктний склад учасників та правовідносини у справі №905/1907/21 не є подібними до правовідносин у даній справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про зупинення провадження у справі №918/825/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21.

У судове засідання, відкладене на 25.04.2023 року, позивач, Вирівська сільська рада, не забезпечив явку повноважного представника, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (т.2, а.с.171, 173), про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст.202 ГПК України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.01.2021 року між Вирівською сільською радою (споживач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) за результатами проведення відкритих торгів укладено договір №14117-ВЦ на постачання електричної енергії (т.1, а.с.33-41) на суму 1713746,79 грн. (т.1, а.с.31).

За умовами п.2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору постачання електричної енергії споживачу здійснюється у строк з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно.

У відповідності до п.5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію і за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Цей договір набирає чинності з 15.01.2021 та погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток №1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток №3 до договору) та укладається на строк до 31.12.2021 включно, а в частині виконання фінансових зобов`язань (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) договір діє до повного їх виконання. (п. 13.1 договору).

Пунктами 13.7, 13.8 договору сторони передбачили, що умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник зобов`язаний письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення - повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або * документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару.

Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на будь-яку дату після укладення договору та середньоринкової ціни (діапазону, цін тощо) за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення постачальника до споживача щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.

Невід`ємною частиною до договору є:

- заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1);

- комерційна пропозиція (додаток № 2);

- договірні величини споживання електричної енергії (додаток № 3).

Із заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживача (т.1, а.с. 43) вбачається, що початок постачання - з 01.01.2021.

Пунктом 1 додатку №2 до договору Комерційна пропозиція «По Факту-Тендер» (т.1, а.с.45-48) встановлено ціну на електричну енергію (кВт*год) (одиницю товару) в розмірі 1,7292 грн./кВт*год. без ПДВ. Дане значення ціни не включає тариф на послуги з розподілу електричної енергії. Умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Додатком №3 до договору (т.1, а.с. 49) сторони визначили договірні величини споживання електричної енергії (обсяги постачання електроенергії на 2021 рік) - 825, 930 тис кВт.*год.

Крім того, сторонами укладено ряд додаткових угод про збільшення ціни товару, а саме:

- додатковою угодою №1 від 02.02.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 1,90185 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з січня 2021 року (т.1, а.с.50);

- додатковою угодою №2 від 19.04.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 2,06248 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з березня 2021 року (т.1, а.с.52);

- додатковою угодою №4 від 09.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 2,26852 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 01.09.2021 (т.1, а.с.57);

- додатковою угодою №5 від 10.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 2,49514 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 02.09.2021 (т.1, а.с.59);

- додатковою угодою №6 від 11.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 2,7444 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 03.09.2021 (т.1, а.с.61);

- додатковою угодою № 7 від 12.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,01857 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 06.09.2021 (т.1, а.с.63);

- додатковою угодою № 8 від 15.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,32013 без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 07.09.2021 (т.1, а.с.65);

- додатковою угодою №11 від 25.11.2021 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,01662 грн. без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 13.10.2021 (т.1, а.с.67).

Прокурор, проаналізувавши укладені додаткові угоди до договору (кожну окремо взяту за критерієм збільшення вартості послуги), та вважаючи, що істотні умови договору в частині формування ціни постачальником були порушені, оскільки вартість електроенергії збільшилася не на 10% загалом, а на 132, 28 %, що є порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та процедури тендерної закупівлі, звернувся з даним позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у відповідності до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", листами від 03.06.2022 (т.1, а.с.26-28), від 20.06.2022 (т.1, а.с.141-142) Сарненська окружна прокуратура зверталась до Вирівської сільської ради, та повідомляла про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та здійсненні розрахунків за даним договором. Прокурор просив повідомити про вжиті заходи для усунення виявлених порушень, у тому числі цивільно-правового характеру, а разі їх невжиття - вказати причини такого стану.

У відповідь на вказані листи Вирівська сільська рада листами від 14.06.2022 (т.1, а.с.29), від 17.08.2022 (т.1, а.с.143) вказувала, що всі додаткові угоди укладалися в межах ліміту 10 % від вартості за одиницю товару із застосуванням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та надала копії документів щодо правовідносин до договору № 141117-ВЦ від 15.01.2021.

Листом від 24.08.2022 Сарненська окружна прокуратура повідомила Вирівську сільську раду про наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Вирівської сільської ради як органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, шляхом пред`явлення до суду позовної заяви про визнання недійсними пунктів договорів в частині встановлення ціни за неправильним тарифом та стягнення надмірно сплачених коштів. Прокурор також просив повідомити про вжиті заходи для усунення виявлених порушень, у тому числі позовну роботу.

Відповідно до відповіді Вирівської сільської ради від 01.09.2022 (т.1, а.с.149), остання повідомила, що з метою економії коштів місцевого бюджету у воєнний стан по сплаті судового збору, вона не заперечує та просить представляти інтереси Вирівської сільської територіальної громади Сарненською окружною прокуратору шляхом подачі позовної заяви про визнання недійсними пунктів договорів в частині встановлення ціни за неправильним тарифом та стягнення надмірно сплачених коштів.

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд апеляційної інстанції констатує, що прокурор, звертаючись з позовом, у встановленому законом порядку обґрунтував порушення інтересів держави, вказав у чому полягає бездіяльність органу, в інтересах якого звертається до суду, щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, суд враховує також той факт, що прокурор звернувся з даним позовом до суду 05.10.2022 року, при цьому Вирівську сільську раду повідомлено про наявні порушення вимог законодавства ще листом 03.06.2022, а тому в позивача був час і можливість самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави, однак останній цим правом не скористався, що свідчить про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак про його бездіяльність.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані підстави для звернення з даним позовом до суду, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача у відповідній частині.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.

Крім того, твердження відповідача про порушення прокурором повноважень при зверненні до суду із даним позовом, тому що останній не визначив належним позивачем Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області як уповноваженого державою на здійснення державного фінансового контролю, не заслуговує на увагу, оскільки закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України).

У даній справі заявлено вимогу про визнання недійсними додаткових угод до договору №14117-ВЦ на постачання електричної енергії від 15.01.2021 на підставі статей 203, 215 ЦК України, як таких, що укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено судом першої інстанції, Вирівською сільською радою за результатами проведеної процедури закупівлі електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" було укладено з переможцем товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" договір №14117-ВЦ від 15.01.2021 року про постачання електричної енергії споживачу в обсязі 825930 кВт з терміном поставки товарів з 01.01.2021 до 31.12.2021, вартість закупівлі 1713746,79 грн. Отже, вбачається, що сторони у договорі обумовили усі істотні умови.

На момент оприлюднення оголошення, проведення торгів, визнання учасника переможцем та укладення з ним договору, діяв Закон України "Про публічні закупівлі" в редакції Закону України № 114-IX від 19.09.2019 "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель", який набув чинності 20.10.2019 та введений в дію 19.04.2020.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Аналіз змісту спірних додаткових угод свідчить про те, що сторони укладали їх з метою зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% з обґрунтуванням коливання ціни такого товару на ринку, при цьому не збільшуючи суму закупівлі визначену в договорі, тобто, правовою підставою для їх укладення були норми п. 2 ч.5 ст. 41 цього Закону.

За приписами п.8 ч.2 ст.22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Частиною 4 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

В обґрунтування свого права на підписання додаткових угод та збільшення ціни на одиницю товару відповідач посилається на документально підтверджений факт коливання ціни товару на ринку протягом дії договору. Відтак, за доводами відповідача, сторони правомірно вносили зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару, але не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, при тому, що такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в договорі, в той час як законодавчо не передбачено обмеження в частині перегляду (зменшення) запланованих обсягів постачання товару, визначеного сторонами на момент укладення договору.

Як вірно встановив суд першої інстанції, внаслідок укладання додаткових угод №1, 2, 4-8, 11 щодо зміни ціни до договору про постачання електричної енергії споживачу №141117-ВЦ від 15.01.2021 року збільшено для споживача ціну за спожиту електричну енергію з 1,7292 грн./кВт*год без ПДВ на 4,01662 грн./кВт*год без ПДВ, тобто на 2,28742 грн. або на 132,28% від ціни визначеної в договорі, у той час як зменшено обсяги річного плану постачання електроенергії із 825, 930 тис кВт.*год. на 509,87 тис кВт.*год.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Колегія суддів зауважує, що споживач мав беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про збільшення ціни підписав оскаржувані додаткові угоди, внаслідок чого ціна газу збільшилася на 132,28%, а обсяг поставки електроенергії за договором істотно зменшився.

Відтак, враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що така поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

Метою регулювання, передбаченого ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Із наведеного вбачається, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Тобто, обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/4058/21, від 22.06.2022 у справі №917/1062/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22 прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 19.04.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

Колегія суддів також зауважує, що тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Згідно зі ст.5 Закону "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Поряд з цим, перемога у тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10%, а саме на 132,28%, шляхом так званого "каскадного" укладення декількох додаткових угод є нечесною та недобросовісною діловою практикою з боку постачальника, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" у тендері з метою перемоги.

Щодо документального підтвердження коливання цін на електричну енергію на ринку, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які саме органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Пунктом 13.7 договору сторони передбачали, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник зобов`язаний письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення - повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або * документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару.

Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на будь-яку дату після укладення Договору та середньоринкової ціни (діапазону, цін тощо) за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення постачальника до споживача щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої до довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України" відповідачем для споживача було надано, зокрема:

- при укладенні додаткової угоди №1 від 02.02.2021 - інформацію із сайту ДП "Оператор ринку" щодо коливання цін в бік збільшення на ринку "на добу наперед" у січні 2021 року (т.1, а.с.206) та регульованого тарифу послуги з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК "Укренерго", який було затверджено Постановою НКРЕП від 09.12.2020 № 2353 (т.1, а.с.207);

- при укладенні додаткової угоди №2 від 19.04.2021 - інформацію із сайту ДП "Оператор ринку" щодо коливання цін в бік збільшення на ринку "на добу наперед" у лютому 2021 року, роздруківку із веб-сайту оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР і діяльності оператора ринку за лютий 2021 (т.1, а.с.208-210)

- при укладенні додаткової угоди №4 від 09.11.2021 висновок Рівненської ТПП від 19.08.2021 (т.1, а.с.212-213), роздруківку основних показників РДН та ВДР за серпень 2021 року (т.1, а.с.211)

- при укладенні додаткової угоди №5 від 10.11.2021 - висновок Рівненської ТПП від 25.08.2021 (т.2, а.с.48-49)

- при укладенні додаткової угоди №6 від 11.11.2021 - висновок Рівненської ТПП від 18.10.2021 (т.2, а.с.50-53), роздруківку із сайту ДП "Оператор ринку" (т.2, а.с.54);

- при укладенні додаткової угоди №7 від 12.11.2021 - висновок Рівненської ТПП від 18.10.2021 (т.1, а.с.219-220), роздруківку із сайту ДП "Оператор ринку" (т.2, а.с.59);

- при укладенні додаткової угоди №8 від 15.11.2021 - висновок Рівненської ТПП від 18.10.2021 (т.1, а.с.219-220);

- при укладенні додаткової угоди №11 від 25.11.2021 - висновок Рівненської ТПП від 13.10.2021 (т.1, а.с.216-218).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, на ринку у січні 2021 року ціна була збільшена на 4,7 %, при цьому згідно інформації, яку надав відповідач ціна на електроенергію на ринку РДН в 3 декаді січня відносно до 2 декади зросла лише на 4,9 %, а на ринку ВДР - на 7,52 %. Натомість, у додатковій угоді №1 сторони передбачили збільшення ціни договору на 9,99 % з січня 2021 (з 1,7292 грн./кВт*год. на 1,90185 грн./кВт*год.).

Аналізуючи підстави для укладення додаткової угоди №2 та порівнюючи середньозважену ціну на електроенергію на веб-порталі ДП "Оператор ринку", судом встановлено, що ціна в момент укладення даної додаткової угоди на ринку РНД зменшилась на 1,4 %, а на ринку ВДР на 8,24 %, в порівнянні з датою укладення попередньої додаткової угоди. З огляду на що, укладаючи вказану угоду 19.04.2021 на підставі збільшення ціни у лютому 2021 року та поширюючи її дію на березень 2021 року, відповідач фактично збільшив ціну на одиницю товару в договорі за відсутності коливання ціни на ринку в сторону збільшення, адже у березні та квітні 2021 року середньозважена ціна на електроенергію була значно меншою, ніж у лютому 2021 року.

Щодо додаткових угод 4-8, 11 варто звернути увагу, що всі вони укладені в листопаді 2021 року. Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2021 року ціна за договором становила 2,26852 грн. без ПДВ, а у листопаді внаслідок укладення додаткових угод ціна зросла на кінець місяця до 4,01662 грн. без ПДВ, що свідчить про збільшення ціни за одиницю товару на 61,19 % у листопаді 2021 року.

Зважаючи на викладене, вбачається не відповідність укладених додаткових угод №1, 2, 4-8, 11 положенням п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", згідно з яким істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Водночас, оцінюючи докази надані відповідачем в підтвердження обставин коливання ціни електричної енергії на ринку, колегія суддів дійшла висновку, що постачальником не дотримано порядку, встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" та п.13.7., 13.8. договору, а відтак і не доведено факт коливання ціни на електричну енергію на ринку в бік збільшення, що може бути підставою для зміни істотних умов договору.

Також при укладенні додаткових угод постачальником безпідставно застосовано розрахунковий період - 1 декада, який не лише не відображає реального коливання ціни за договірний розрахунковий період (1 місяць) згідно п.5.4 договору, а й суперечить вимогам Закону України "Про ринок електричної енергії".

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що постачальнику необхідно не лише довести підвищення ціни на товар на ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, він також повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також повинен довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких доказів в підтвердження доказів письмового звернення постачальника до споживача з будь-яким документальним обґрунтуванням необхідності збільшення ціни договору та неможливості виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, відповідачем не надано.

Варто зауважити, що виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Натомість, сторони послідовно збільшували вартість електроенергії (8 разів за рік), за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для ТОВ "РОЕК".

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі" (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач, як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами місцевого бюджету, тобто коштами відповідної громади.

Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання недійсними додаткових угод №1 від 02.02.2021, №2 від 19.04.2021, №4 від 09.11.2021, №5 від 10.11.2021, №6 від 11.11.2021, №7 від 12.11.2021, №8 від 15.11.2021, №11 від 25.11.2021 до договору №14117-ВЦ від 15.01.2021 про постачання електричної енергії споживачу недійсними відповідно до ст.203, 215 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 276536,83 грн. безпідставно сплачених коштів, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється в договорі купівлі-продажу в відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч.1 ст.670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Відтак, постачання електричної енергії споживачу, і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору №14117-ВЦ від 15.01.2021, а саме з розрахунку 1,7292 грн. за 1 кВт*год.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Вирівській сільській раді за договором №14117-ВЦ від 15.01.2021 поставлено електричної енергії в обсязі 488591 кВт*год на загальну суму 1290382,7 грн., яка сплачена споживачем у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі електричної енергії по місяцях та платіжними дорученнями (т.1, а.с.74-140).

З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним у первинному договорі, Вирівська сільська рада повинна була сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 488 591 кВт*год кошти у розмірі 1 013845,87 гривень (488591 * 1,7292+ 20% ПДВ).

Відтак, внаслідок виконання Вирівською сільською радою своїх фінансових зобов`язань згідно укладеного договору, ТОВ "РОЕК" було надмірно отримано грошові кошти на загальну суму 276 536,83 грн. (1 290 382,7 грн. - 1 013 845,87 грн.), яка становить вартість електричної енергії, недопоставленої на виконання договору, а тому отримана відповідачем оплата у сумі 276 536,83 грн. за товар, який не був поставлений відповідачем, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Враховуючи встановлення факту невідповідності укладених додаткових угод положенням п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак регулювання спірних правовідносин, зокрема, зобов`язань сторін, договором №14117-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 15.10.2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову Керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вирівської сільської ради про визнання недійсними додаткових угод №1, 2, 4-8, 11 та стягнення 276 536,83 грн. у повному обсязі.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2023 у справі №918/825/22 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.