ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.04.2023 Справа№914/768/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Н.Є. Березяк, розглянувши матеріали заяви: представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів,

про забезпечення позову

у справі №914/768/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів,

про: визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до Договору оренди землі від 27.07.2011

Представники сторін не викликались (не повідомлялись)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до Договору оренди землі від 27.07.2011.

Ухвалою суду від 23.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Через відділ документообігу суду, 20.04.2023 (вх. №7956/23) представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити Виконавчому комітету Львівської міської ради, Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та/або відключення від інженерних мереж належної Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасової споруди (павільйону) за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на земельній ділянці, якою користується позивач, згідно Договору оренди землі від 27.07.2011 року, встановлений павільйон площею 218,2 кв.м.

Проте, 10 лютого 2023 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову подано з дотриманням вимог ст. 139 ГПК України та оплачено судовим збором.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі ст. 137 ГПК України забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВС України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення. якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, на виконання Ухвали Львівської міської ради № 3959 від 30.09.2010 року, між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір оренди землі від 27 липня 2011 року, згідно якого орендар - ФОП ОСОБА_1 отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:007:0054, загальна площа земельної ділянки становить 0,0260 га) для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-і бару зі збірно розбірних конструкцій на місці двох павільйонів (надалі земельна ділянка).

Згідно п. 8 Договору оренди землі, його було укладено на 5 років до30 вересня 2015 року. У зв`язку із закінченням строку дії Договору, Позивач мав намір продовжити (поновити) його дію.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2018 у справі№914/708/18, яке набрало законної сили, Договір оренди землі було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30 вересня 2020 року.

До закінчення дії Договору оренди землі ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог Закону України «Про оренду землі» та положень Договору оренди землі подав 01 липня 2020 року до Львівської міської ради Лист-повідомлення від 01 липня 2020 року про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк до 30 вересня 2025 року, до якого було додано проект додаткової угоди.

Питання продовження строку договору оренди землі між сторонами не врегульовано, відтак позивач звернувся з позовом до суду про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі до договору оренди землі від 27.07.2011.

10 лютого 2023 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » (надалі - Рішення про демонтаж).

Рішенням про демонтаж: - визначено уповноваженою особою на виконання демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на І. Виговського, 69 Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» спільно з Залізничною районною адміністрацією; - КП «Адміністративно-технічне управління» належить здійснити демонтаж за участю представника Залізничної районної адміністрації у термін протягом 60 календарних днів; - у разі, якщо розмір чи конфігурація тимчасових споруд не дозволяє провести демонтаж та перевезення тимчасових споруд у цілісному стані, здійснити їх розділення на конструктивні елементи; - Залізничній районній адміністрації Довести це рішення до відома власника (користувача) тимчасової споруди, а також відповідних експлуатуючих організацій та забезпечити відключення тимчасової споруди від інженерних мереж протягом 14 календарних днів.

Відтак, позивач звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Виконавчому комітету Львівської міської ради, Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та/або відключення від інженерних мереж належної Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасової споруди (павільйону) за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Згідно із вказаним Порядком розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту. Аналогічне визначення тимчасової споруди закріплено у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Як вже зазначалось, предметом спору у даній справі є вимога немайнового характеру про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі до Договору оренди землі від 27.07.2011.

Згідно предмету укладеного між сторонами договору про оренду землі від 27.07.2011 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе бару зі збірно розбірних конструкцій на місці двох павільйонів.

Отже, договором врегульовано земельні правовідносини між сторонами.

При цьому, рішення Львівської міської ради "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 " станом на момент подання заяви про забезпечення позову є чинним і не є ані предметом оскарження, ані дослідження у даній справі.

В предмет спору у даній справі не входять питання щодо оформлення, розміщення тимчасових споруд, знесення (демонтажу) останніх тощо, відтак суд не має права надавати правову оцінку обставинам розміщення тимчасових споруд як на стадії розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову, поданих до пред`явлення позову, так і на стадії розгляду даної справи по суті.

За таких обставин та виходячи з поданих до даної заяви про вжиття заходів забезпечення позову доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову (заборона демонтажу споруд) і предметом позовної вимоги (визнання поновленим договору оренди землі), зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову або ефективний захист/поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд дійшов висновку, що у випадку прийняття в майбутньому судового рішення про задоволення позовних вимог, останнє (судове рішення) не є підставою для розміщення тимчасових споруд, оскільки, як вказано вище, порядок та необхідні документи на право встановлення тимчасових споруд врегульовано вищевказаними нормативно-правовими актами.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Як вказано вище, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. 137, 140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 1563/23 від 20.04.2023).

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Березяк Н.Є.