ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
03.05.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1067/22
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-ЛІМ" про ухвалення додаткового рішення від 03.04.2023 (вх.№4081/23 від 06.04.2023) у справі
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-ЛІМ" про ухвалення додаткового рішення у справі, суд зазначає наступне.
Приписи пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України надають право суду, що ухвалив рішення, за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
В спірному випадку справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розглянувши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно приписів частини 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано:
- договір про надання професійної правничої допомоги від 02.12.2022;
- додаток № 1 Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу;
- акт від 22.12.2021 попередньо виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 02.12.2022.
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 02.12.2022 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-ЛІМ" та адвокатом Борзих Артемом Васильовичем укладено договір про надання професійної правничої допомоги
Згідно п. 1.1., 1.2. договору, адвокат зобов`язується надати правничу допомогу, в тому числі, за окремими дорученням клієнта. Адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта у судах у справі за позовом клієнта до ДП "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення боргу, пені, збитків від інфляції, 3% річних за користування чужими грошовими коштами на загальну суму 698005,71 грн, а також судових витрат.
У відповідності до п. 4.1. договору, на визначення розміру гонорару адвоката впливають професійний рівень і досвід роботи адвоката, ціна позову, строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта, важливості цього результату і можливих втрат при задоволенні позиву. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.
Згідно п. 4.2. договору, гонорар адвоката складає: орієнтовно у гривнях по курсу євро суму відповідно до додатку 1 до цього договору - попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу і додається.
Згідно п. 4.3. договору, гонорар сплачується адвокату через 2 дні після набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом клієнта.
У додатку № 1 Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, зазначено, що відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02 грудня 2022 року, вартість правничої допомоги (послуг), що надаються адвокатом клієнту складається з гонорару у формі погодинної оплати в розмірі у гривнях еквівалентно 50 євро 00 євроцентів по офіційному курсу без ПДВ за 1 робочу годину надання правничої допомоги (юридичних послуг). Таким чином, попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат виглядав наступним чином: досудова підготовка: аналіз матеріалів справи, готування доказів готування, написання і подача суду і сторонам позову, заяв та клопотань у справі, готування проекту договору про надання правничої допомоги, орієнтовного розрахунку витрат на надання правничої допомоги, акту виконаних робіт за договором на надання правничої допомоги, кількість витраченого часу - 12 робочих годин, вартість послуг (сума коштів) - 600 євро 00 євроцентів.
Згідно акта від 22.12.2021 попередньо виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 02.12.2022, адвокат надав попередні юридичні послуги (правничу допомогу) клієнту, згідно договору від 02.12.2022 про надання професійної правничої допомоги у справі за позовом клієнта про стягненим боргу, пені, збитків від інфляції, 3% річних за користування чужими грошовими коштами на загальну суму 698005,71 грн, а також судових витрат. Зокрема, адвокат вивчив та проаналізував матеріали і доказову базу у справі за цим позовом та справи №909/995/19, визначив нормативну базу щодо вирішення спору у цій справі, надав клієнту консультації щодо господарсько-процесуального законодавства, цивільно-правових відносин щодо вирішення спору у господарському суді за позовною заявою у цій справі, підготував проект позовної заяви до суду, забезпечив докази у справі, проект договору надання правничої допомоги, орієнтовного розрахунку витрат на надання правничої допомоги, акту попередньо виконаних робіт за договором на надання правничої допомоги та ін. Загалом було витрачено 12 години на з`ясування обставин справи та проведення консультацій з клієнтом, збирання та подання доказів у справі, підготовку та складання позовної заяви. Зазначені юридичні послуги з правничої допомоги надано повністю та у відповідності до умов договору від 02 грудня 2022 року, чим адвокатом належно здійснене попереднє юридичне обслуговування клієнта. Оплата зазначених юридичних послуг за години роботи адвоката буде здійснена повністю відповідно до умов зазначеного договору.
Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно з частиною першою статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно вимог ч. 8 ст. 129 ГПК розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 ).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки викладені у постановах від 07.11.2019 Верховного Суду у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19).
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи, такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
Дослідивши надані на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката докази, судом встановлено, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг). При цьому, в матеріалах справи міститься додаток № 1 Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з визначенням кількості витраченого часу та вартості послуг за відповідні заходи правової допомоги.
Так, згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми витрат заходами правової допомоги визначено досудову підготовку: аналіз матеріалів справи, готування доказів готування, написання і подача суду і сторонам позову, заяв та клопотань у справі, готування проекту договору про надання правничої допомоги, орієнтовного розрахунку витрат на надання правничої допомоги, акту виконаних робіт за договором на надання правничої допомоги, кількість витраченого часу - 12 робочих годин, вартість послуг (сума коштів) - 600 євро 00 євроцентів.
Наданий позивачем попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат не містить детального опису робіт (наданих послуг) з зазначенням кількості часу щодо кожної з наданих послуг та їх вартості.
Виокремлення адвокатом послуги з "аналізу матеріалів справи", "готування доказів", "орієнтовний розрахунок витрат на надання правничої допомоги" як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, адже охоплюється діями адвоката при підготовці та поданні позовної заяви.
Також, у попередньому (орієнтованому) розрахунку зазначено послугу - "написання і подача суду і сторонам заяв та клопотань у справі". У даній справі представником позивача було подано дві заяви: заяву від 30.01.2023 (вх.№1764/23 від 01.02.2023) та заяву про ухвалення додаткового рішення від 03.04.2023 (вх.№4081/23 від 06.04.2023) без доказів направлення стороні. При цьому, в заяві від 30.01.2023 (вх.№1764/23 від 01.02.2023), представник позивача просить суд вирішити спір за наявними матеріалами. Суд зазначає про те, що необхідності у поданні такої заяви немає, оскільки у разі ненадання відповідачем відзиву суд вирішує спір за наявними матеріалами в силу норм процесуально законодавства, а на підставі заяви (клопотання) сторони.
В акті від 22.12.2021 попередньо виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 02.12.2022, зазначено, що адвокат надав попередні юридичні послуги (правничу допомогу) клієнту, зокрема: адвокат вивчив та проаналізував матеріали і доказову базу у справі за цим позовом та справи №909/995/19, визначив нормативну базу щодо вирішення спору у цій справі, надав клієнту консультації щодо господарсько-процесуального законодавства, цивільно-правових відносин щодо вирішення спору у господарському суді за позовною заявою у цій справі, підготував проект позовної заяви до суду, забезпечив докази у справі, проект договору надання правничої допомоги, орієнтовного розрахунку витрат на надання правничої допомоги, акту попередньо виконаних робіт за договором на надання правничої допомоги та ін.
Послуги адвоката з "вивчення та аналізування матеріалів і доказової бази у справі за цим позовом та справи №909/995/19", не є окремим видом адвокатських послуг. Послуги "визначення нормативної бази щодо вирішення спору у цій справі", "забезпечення доказів" (в розумінні збирання, засвідчення доказів для подання позову), "надання клієнту консультації щодо господарсько-процесуального законодавства, цивільно-правових відносин щодо вирішення спору у господарському суді за позовною заявою у цій справі" є складовими частинами підготовки позовної заяви.
Крім того, у п. 4.1. договору визначено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають професійний рівень і досвід роботи адвоката, ціна позову, строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта, важливості цього результату і можливих втрат при задоволенні позиву. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами надання послуг. При цьому, відкриваючи провадження у справі, в ухвалі від 28.12.2022, суд встановив, що поданий позов за своїми ознаками є незначної складності, не має значного суспільного інтересу в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України та ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач проти позовних вимог жодних заперечень не надавав.
Тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо невиконання зобов`язання, судова практика є сталою.
Незважаючи на ціну позову в розмірі 698005,71 грн, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.
Враховуючи вказане, з наведених в акті та попередньому розрахунку витрат на послуги, адвокатом фактично було надано тільки послуги з підготовки та подання позовної заяви, подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
За наведених обставин, обсяг наведених в акті від 22.12.2021 попередньо виконаних робіт та додатку № 1 Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу послуг не відповідає фактично наданим послугам, а також такі витрати не в повній мірі були необхідними (неминучими) щодо подання заяви від 30.01.2023 (вх.№1764/23 від 01.02.2023).
Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу не відповідають встановленим критеріям та не є підтвердженими в повному обсязі.
Враховуючи фактично надані адвокатом послуг, їх реальна вартість становить 4000 грн.
Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами становить 4000 грн.
Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 3921,57 грн.
Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 76, 77 ГПК встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В зв`язку з перебуванням судді Неверовської Л.М. у відпустці, додаткове рішення підписане 01.05.2023.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 233, 236, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-ЛІМ" про ухвалення додаткового рішення від 03.04.2023 (вх.№4081/23 від 06.04.2023) - задовольнити частково.
В решті вимог заяви - відмовити.
Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строк, визначений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення складено 03.05.2023.
Суддя Неверовська Л.М.