номер провадження справи 22/10/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 Справа № 908/207/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

За участю представників сторін:

від позивача Мамалига Б.А., довіреність № б/н від 09.01.2023

від відповідача не з`явився

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/207/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Газ Груп (вул. Велика Васильківська, буд. 143/2, пов. 5, оф. 15)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Авеста Компані (вул. Лермонтова, буд. 18, м. Запоріжжя, 69035)

про стягнення 3536375,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

18.01.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 13/01/23 від 13.01.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Газ Груп до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Авеста Компані про стягнення 3536375,95 грн., із яких: основний борг 2202894,00 грн.; інфляційні втрати 482192,61 грн., нараховані за період з березня по листопад 2022 включно; 3% річних 58372,96 грн., нараховані за період з 17.02.2022 по 11.01.2023; пеня 792916,38 грн., нарахована за період з 17.02.2022 по 11.01.2023.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором від 10.02.2022 № 10022022/жд/1 постачання нафтопродуктів, а саме: несплатою товару (газу), поставленого за видатковими накладними, що підписані сторонами.

У відповіді на відзив позивач відхилив аргументи відповідача, викладені у відзиві. Вважає, що неотримання відповідачем рахунку не є підставою, щоб не оплачувати отриманий товар та бути звільненим від відповідальності, передбаченої договором та законодавством. Зазначено, що 11 із 12 поставок скрапленого газу було здійснено до початку військової агресії. Позивач не отримував від відповідача жодного документу, який би підтверджував настання для відповідача форс-мажорних обставин. На думку позивача, застосовані господарські санкції є вмотивовано порівняно до суми основного боргу. Після подання позову відповідач не проявив намірів щодо повернення заборгованості або щодо укладення мирової угоди. Вважає, що підстави для зменшення суми штрафних санкцій відсутні.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач у відзиві, що надійшов до суду 20.03.2023, визнав обставину укладення з позивачем договору від 10.02.2022 № 10022022/жд/1 постачання нафтопродуктів. У порушення умов п. 6.4 договору позивачем не виставлялися рахунки, відповідно до яких відповідач повинен здійснити розрахунок. Договір укладено 10.02.2022, а вже 24.02.2022 настали обставини непереборної сили, яких не існувало на час укладання договору військова агресії Російської Федерації проти України. Вказане зробило неможливим відповідачу виконати свої зобов`язання за договором, про що позивача було повідомлено в телефонному режимі. Вважає, що у разі задоволення позовних вимог розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню. Подані позивачем розрахунки не відповідають правовим нормам.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/207/23 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.01.2023 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/207/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.02.2023.

Ухвалами суду підготовче засідання відкладалося на 07.03.2023, потім на 21.03.2023. У підготовчому засіданні 07.03.2023 були присутні представники позивача та відповідача. Ухвалою суду від 07.03.2023 встановлено строк для подання відзиву до 17.03.2023.

21.03.2023 на електронну пошту суду надійшла заява представника відповідача про неможливість приймати участь у судовому засіданні, призначеному на 21.03.2023, через участь в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.03.2023 на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України з власної ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 21.04.2023 включно. Підготовче засідання відкладено на 04.04.2023; представників сторін викликано у судове засідання, їх явка визнана обов`язковою.

У підготовче засідання 04.04.2023 представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 04.04.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 26.04.2023; представників сторін викликано у судове засідання, їх явка визнана обов`язковою.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні 26.04.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив; про час та місце судового засідання повідомлений відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14 викладено правову позицію, що ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Пункти 1, 3 ч. 2 ст. 42 та ч.1 ст. 43 ГПК України покладають на учасників справи обов`язок виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, добросовісно користуватися процесуальними правами. Суд вважає, що представник відповідача не виконує процесуальні обов`язки щодо виконання ухвал суду, в частині обов`язкової явки у судові засідання. Враховуючи викладене, суд визнає поведінку представника відповідача недобросовісною.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд визнав можливим розглянути дану справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 26.04.2023 судом справу розглянуто по суті, підписано та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

10.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Газ Груп (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Авеста Компані (покупець, відповідач у справі) укладено договір 10022022/жд/1 постачання нафтопродуктів.

Предметом даного договору є зобов`язання постачальника передати (поставити) у власність покупця та зобов`язання покупця прийняти та оплатити скраплений газ, надалі товар, відповідно до умов цього договору (розділ 1 договору, п. 1.1).

Датою відвантаження товару, згідно п. 5.7 договору, за умовами його відвантаження автомобільним транспортом, вважається дата, вказана у видатковій накладній.

Умовами п.п. 6.1, 6.3, 6.4 договору сторони визначили, що покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець зобов`язаний здійснити повний і остаточний розрахунок за поставлений товар на протязі трьох банківських днів з моменту прийому-передачу товару, у разі поставки товару без отримання постачальником передплати. Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку.

Відповідно до п. 8.3 договору, у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості. Пеня сплачується покупцем протягом 2 банківських днів з моменту отримання покупцем вимоги постачальника. У разі несплати пені у вказаний в цьому пункті строк, покупець вважається таким, що має заборгованість за даним договором.

Згідно п.п. 11.1, 11.3-11.5 договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання прийнятих на себе зобов`язань за даним договором, якщо таке невиконання є наслідком обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійних лих, війни, блокади, законних або незаконних дій Уряду (постанов, указів і т.д., що обмежують дію цього договору), або інших, не залежних від сторін обставин, які неможливо було передбачити та відвернути, і якщо такі обставини перешкоджали виконанню цього договору. Термін виконання зобов`язань за цим договором призупиняється на період, протягом якого діятимуть такі обставини. Якщо такі обставини триватимуть більше місяця, то сторони зобов`язані погоджувати подальше виконання зобов`язань за даним договором або прийняти рішення про його припинення (розірвання). Сторона, для якої виникла неможливість виконання зобов`язань за цим договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами, зобов`язана сповістити про це іншу сторону. Якщо про вищезазначені обставини не буде повідомлено протягом 10 календарних днів, сторона, для якої настала подія непереборної сили, не може на неї посилатися, крім випадку, коли ця обставина перешкоджає відправці цього повідомлення. Свідоцтво, видане відповідною торговою (торгово-промисловою) палатою або іншим компетентним органом, є достатнім підтвердженням наявності і тривалості обставин непереборної сили.

Згідно п.п. 8.2, 8.4, договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 включно, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення.

Із матеріалів даної справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар (газ скраплений) на загальну суму 2202894,00 грн. на підставі видаткових накладних: № 967 від 11.02.2022 на суму 3996,00 грн., № 968 від 11.02.2022 на суму 496797,00 грн., № 970 від 11.02.2022 на суму 84861,00 грн., № 1119 від 16.02.2022 на суму 57915,00 грн., № 1152 від 17.02.2022 на суму 9053,00 грн., № 11817 від 181.02.2022 на суму 428042,00 грн., № 1247 від 21.02.2022 на суму 510296,00 грн., № 1248 від 21.02.2022 на суму 58940,00 грн., № 1250 від 21.02.2022 на суму 703,00 грн., № 1253 від 21.02.2022 на суму 143920,00 грн., № 1254 від 21.02.2022 на суму 296884,00 грн., № 1343 від 11.032.2022 на суму 111487,00 грн.

У видаткових накладних міститься посилання на договір № 10022022/жд/1 від 10.02.2022. Видаткові накладні підписані представником відповідача у графі «Отримав(ла)», підпис якого скріплено круглою печаткою товариства.

Поставка товару за вказаним накладними підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Між сторонами у справі підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2022 20.10.2022, згідно якого на 20.10.2022 заборгованість відповідача на користь позивача складає 2202894,00 грн.

Позивач надіслав 12.01.2023 відповідачу вимогу про сплату пені.

Відповідь на вимогу в матеріалах справи відсутня.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Взаємовідносини сторін є господарськими, такими, що виникли на підставі договору поставки, укладеного в письмовій формі.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно підписаних між сторонами видаткових накладних, перелічених вище, позивачем поставлено відповідачу товар (газ скраплений) на загальну суму 2202894,00 грн.

Відповідач у відзиві визнав обставину укладення договору від 10.02.2022 № 10022022/жд/1 постачання нафтопродуктів; поставку товару на загальну суму 2202894,00 грн. не заперечив та не спростував.

Щодо відсутності рахунків на оплату, про що зазначено у відзиві, суд зазначає таке.

Відповідно ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити для перерахування коштів.

Видаткові накладні, підписані сторонами, та які покладені у підставу позову, є первинними документами відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, в них відображені усі необхідні реквізити, зокрема, сума поставленого товару.

Відтак, відповідачу була відома сума, належна до оплати за кожною видатковою накладною.

Строк оплати визначений у договорі - на протязі трьох банківських днів з моменту прийому-передачі товару.

Крім того, між представниками сторін підписано акт звірки взаємних розрахунків. Мета складання акта звірки, на відміну від первинного бухгалтерського документа (який має на меті відображення господарської операції), полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання осіб.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

У поданому позивачем акті звірки відображені усі поставки за переліченими видатковими накладними, акт звірки підписаний з боку відповідача директором ТОВ «Авеста Компані».

Згідно ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відтак, відповідач не був позбавлений права звернутися до позивача з вимогою передати рахунки на оплату, встановивши розумний строк для їх передання. У матеріалах справи відсутнє будь-яке листування з цього приводу.

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач доказів оплати на користь позивача суми 2202894,00 грн. заборгованості не надав, наявність заборгованості не заперечив та не спростував.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2202894,00 грн. основної заборгованості.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд перевірив подані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та визнав їх правильними. З відповідача на користь позивача стягується 482192,61 грн. інфляційних втрат та 58372,96 грн. 3% річних.

Згідно ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Сторонами у договорі (пункт 8.3) визначено строк для нарахування пені більший, ніж вказано у ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме: пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості.

Розрахунок пені, зроблений позивачем, визнається судом правильним. З відповідача на користь позивача стягується 792916,38 грн. пені.

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом повністю.

Посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин спростовуються судом.

Відповідно ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку виконання основного зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що опублікований в мережі Інтернет, та на який посилався відповідач, адресований «всім, кого він стосується».

Доказів того, що відповідачем у встановленому законодавством та договором порядку підтверджено настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання матеріали справи не містять. Відповідачем не доведено, що воєнний стан, введений на території України, позбавляє можливості відповідача вести господарську діяльність та унеможливлює виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Крім того, нараховані позивачем та пред`явлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є відповідальністю відповідача.

Відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій, посилався на воєнний стан, введений в Україні.

Позивач проти зменшення неустойки заперечив.

Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду. Суд враховує, що сторони є господарськими товариствами з місцезнаходженням в Україні та на ведення їх господарської діяльності нарівні впливає введення в Україні воєнного стану. Судом враховано, що усі поставки товару, за виключенням поставки за видатковою накладною № 1343 від 11.03.2022, були здійснені позивачем до введення воєнного стану. Відповідачем не було здійснено жодної оплати за отриманий товар, у тому числі строк оплати якого настав до введення воєнного стану.

Таким чином, судом відхиляється клопотання відповідача про зменшення неустойки як необґрунтоване.

6. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у сумі 53045,64 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Авеста Компані (вул. Лермонтова, буд. 18, м. Запоріжжя, 69035, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Газ Груп (вул. Велика Васильківська, буд. 143/2, пов. 5, оф. 15, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 43379 (два мільйони двісті дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 482192 (чотириста вісімдесят дві тисячі сто дев`яносто дві) грн. 61 коп. інфляційних втрат, 58372 (п`ятдесят вісім тисяч триста сімдесят дві) грн. 96 коп. 3% річних, 792916 (сімсот дев`яносто дві тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 38 коп. пені, 53045 (п`ятдесят три тисячі сорок п`ять) грн. 64 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 03 травня 2023.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко