У Х В А Л А

27 квітня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/395/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В.В., розглянувши матеріали справи

Позивач: Управління Чернігівської єпархії Української православної церкви,

, вул. Толстого, 92-Є, м. Чернігів, 14014

Відповідач: Національний архітектурно-історичний заповідник «Чернігів стародавній»,

, вул. Преображенська, 1, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання договору поновленим,

ВСТАНОВИВ:

Управління Чернігівської єпархії Української православної церкви звернулося до суду з позовом до Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», у якому позивач просить суд визнати поновленим договір №1 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією Української православної церкви комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVІІ ст. (охор. №250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника Чернігів стародавній, що є державною власністю, укладений 14.09.2021 на той же строк, який був раніше встановлений договором, а саме 5 років, до 14.09.2026.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2016 між Чернігівською єпархією Української православної церкви (Користувач) та Національним архітектурно-історичним заповідником «Чернігів стародавній» (Заповідник) укладено договір №1, за умовами якого Заповідник передає, а Користувач приймає у строкове спільне безоплатне користування комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14014, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1. Строк дії цього договору визначено до 14.09.2021. Позивач вважає, що оскільки він після 14.09.2021 продовжив користуватись спірним майном, відповідач не заперечив проти цього, не направляв повідомлення про припинення договору, акти приймання-передачі майна (його повернення) між сторонами не підписувались, тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України договір вважається поновленим на той самий строк 5 років, тобто до 14.09.2026. Натомість 28.02.2023 на адресу позивача від відповідача надійшов лист №01-20/88, у якому останній повідомив про необхідність в термін до 27.03.2023 включно повернути спірне майно у зв`язку із закінченням терміну дії Договору. Отже, відповідач фактично не визнає поновлення строку дії спірного договору та права користування позивачем спірними приміщеннями після 14.09.2021, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Разом з позовною заявою, позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити Національному архітектурно-історичному заповіднику «Чернігів стародавній» вчиняти будь-які дії, спрямовані на вилучення із користування Управління Чернігівської єпархії Української православної церкви комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVІІ ст. (охор. №250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», що є державною власністю, і які знаходяться за адресою: 14014, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, а також чинити перешкоди у користуванні вказаним майном до вирішення спору по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 20.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 11.04.2023 о 10:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Ухвала суду від 22.03.2023 була доставлена відповідачу в електронній формі в його електронний кабінет в ЄСІТС 22.03.2023 о 12:12, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно підпункту 17, підпунктів 17.1, 17.14 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку:

- подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі;

- суд вручає судові рішення в паперовій формі.

Відповідно до абзаців 21, 22, 23 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України визначено, що створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюються поетапно.

Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування окремої підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи має містити посилання на відповідний підпункт підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу, який передбачає особливості вчинення тих процесуальних (або інших) дій, порядок вчинення яких зазнає змін після початку функціонування такої підсистеми (модуля).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення).

Відповідно до пункту 58 розділу IV Перехідних положень Положення, підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, вказані в розділі III цього Положення, починають функціонувати через 30 днів із дня опублікування Вищою радою правосуддя в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля).

04.09.2021 Вища рада правосуддя опублікувала оголошення в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України, згідно якого повідомила, що відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон) окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку, зокрема зазнає змін порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені вище дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Таким чином, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи почали офіційно функціонувати з 05 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим відбулись зміни в процесуальному законодавстві щодо порядку вручення судових рішень лише в паперовій формі.

Згідно з п. 5.8 Положення офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

За пунктом 5.6 Положення користувач ЄСІТС (користувач) - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (п. 17 Положення).

Відповідно до п. 37 Положення підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Таким чином, з дня функціонування вказаних модулів судові рішення автоматично направляються в електронному виді до електронного кабінету (за наявності) учасників справи, а днем його вручення відповідно до ч. 5, 6 ст. 242 ГПК України є день такої доставки.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 06.04.2023.

06.04.2023 до суду від Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви надійшло клопотання, у якому він просить залучити його до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Також у вказаному клопотання містяться пояснення щодо суті позовних вимог.

07.04.2023 до суду від Релігійної організації «Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської Єпархії Української православної церкви» надійшла заява, у якій вона просить залучити її до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

07.04.2023 відповідач направив до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. у відпустці підготовче засідання, призначене на 11.04.2023 о 10:00, не відбулось.

Ухвалою суду від 14.04.2023 підготовче засідання призначено на 27.04.2023 на 11:00 та повідомлено сторін про час та місце проведення цього засідання.

Ухвала суду від 14.04.2023 була доставлена відповідачу в електронній формі в його електронний кабінет в ЄСІТС 14.04.2023 о 12:55, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

17.04.2023 через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами її направлення відповідачу.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та дату підготовчого засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, але у підготовче засідання 27.04.2023 не з`явився.

До початку підготовчого засідання від відповідача електронною поштою та через канцелярію господарського суду надійшло клопотання, у якому він просить визнати поважною причину неявки відповідача у підготовче засідання 27.04.2023 та відкласти його проведення на іншу дату.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що у відповідача існує потреба для реалізації свого законного права на правову допомогу та залучення адвоката з метою представництва інтересів заповідника у цій справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

Відповідач зазначає, що він самостійно не може належним чином реалізувати свої права при розгляді цієї справи без залучення адвоката, так як він сам не володіє такими професійними знаннями (навичками), як адвокат.

Разом з тим, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, підписаний в. о. генерального директора Володимиром Хомичем, що є процесуальною формою реалізації повноважень з самопредставництва.

Отже, неучасть відповідача у цьому підготовчому засіданні у порядку самопредставництва пояснюється лише його небажанням, а не об`єктивною неможливістю брати участь при розгляді справи.

Крім того, з дати відкриття провадження у справі до дати проведення цього підготовчого засідання минуло більше одного місяця, тобто відповідач мав достатньо часу для залучення адвоката до участі у справі, а таке зволікання є лише суб`єктивною поведінкою відповідача, пов`язаною з неналежною підготовкою до розгляду справи.

За наведених обставин, суд визнав неповажними причини неявка відповідача у підготовче засідання та відмовив у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 27.04.2023 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У підготовчому засіданні 27.04.2023 суд розглянув заяви та клопотання, які надійшли до його початку.

Щодо поданих сторонами заяв по суті (відзиву відповідача та відповіді позивача на відзив).

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як встановив суд, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 06.04.2023.

Відповідач направив до суду відзив на позов 07.04.2023, тобто з пропуском встановленого строку для його подання на один день, проте причин пропуску з цього строку у відзиві не навів.

Зважаючи на відсутність у підготовчому засіданні представника відповідача, суд не може з`ясувати наявність поважних причин неподання відповідачем відзиву у встановлений строк, які можуть бути викликані об`єктивними обставинами у зв`язку з ситуацією, що склалась у країні (воєнний стан, оголошення повітряних тривог тощо).

За таких обставин, суд у підготовчому засіданні відклав вирішення питання щодо прийняття до розгляду відзиву відповідача на позов та, як наслідок, похідної заяви по суті відповіді на позивача на відзив до наступного судового засідання.

У підготовчому засіданні від імені представника Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви адвоката Ніконова Д. М. подана заява про залучення до участі у справі монастиря до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Щодо поданих клопотання та заяв Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви про залучення його до участі у справі як третьої особи.

Як вбачається з клопотання та заяви, які надійшли до суду 06.04.2023 та 07.04.2023, від імені Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви вони підписані ОСОБА_1 (ігуменею ОСОБА_2 ).

На підтвердження повноважень вказаної особи на підписання цих клопотання та заяви надано довіреність №1 від 28.01.2020, виданої настоятелькою монастиря ОСОБА_3 , якою уповноважено ОСОБА_1 (монахиню Марію) представляти інтереси монастиря, у тому числі в судових установах.

Тобто вказані клопотання та заяви були підписані та подані в порядку реалізації повноважень з самопредставництва.

Разом з тим, суд зазначає, що самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини 3 статті 56 ГПК України.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Статуту вказаної релігійної організації, з якого можна встановити наявність повноважень у ОСОБА_1 діяти в порядку самопредставництва від імені цієї юридичної особи, суду не надано.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина перша статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №908/592/19.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви особою, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо вказана ОСОБА_3 (керівник); інформація про ОСОБА_1 в такому Реєстрі відсутня.

Відтак довіреність №1 від 28.01.2020, видана ОСОБА_1 , за відсутності у неї статусу адвоката, а також за відсутності передбачених ч. 3 ст. 56 ГПК України доказів, не може належним чином підтверджувати, що представник є уповноваженою особою на підписання та подання заяв і клопотань від імені Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За наведених обставин, клопотання та заява від 07.04.2023 Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви про залучення його до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, а також пояснення по суті спору, підписані від імені ОСОБА_1 (ігумені ОСОБА_2 ), підлягають поверненню заявнику без розгляду.

Щодо залучення третьої особи - Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви.

Свято-Успенським жіночим монастирем Чернігівської Єпархії Української православної церкви подано заяву про залучення його до участі у справі як третьої особи, підписану адвокатом Ніконовим Д. М., повноваження на підписання якої були надані у складі матеріалів заяви від 07.04.2023.

Подана заява обґрунтована тим, що монастир організовує та здійснює богослужіння, обряди та церемонії в Успенському соборі та інших приміщеннях, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом розгляду цієї справи. Крім того, Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської Єпархії Української православної церкви як релігійна організація зареєстрована за вказаною адресою. Також на цій території проживають 49 жінок, 13 з яких зареєстровані за зазначеною адресою.

Згідно з ч. 1-4 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Оскільки Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської Єпархії Української православної церкви знаходиться на території Єлецького монастиря та користується приміщеннями цього комплексу, у тому числі для проведення богослужінь та проживання, суд вважає, що рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 4 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви та залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря є майном державної власності та спірним питанням при вирішенні цього спору є застосування таких законів України, які регулюють правовідносини у сфері передачі державного майна в оренду релігійній організації, як «Про свободу совісті та релігійні організації» чи «Про оренду державного та комунального майна».

Позивач вважає, що спірний договір був автоматично пролонгований, а у позивача продовжилось право безоплатного користування спірним комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення. Тобто правовими підставами позову є норми ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Так, ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників.

Отже, вказаною правовою нормою передбачено передачу культових будівель і майна релігійним організаціям у безоплатне користування за рішенням обласної державної адміністрації, тобто у спірних правовідносинах Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації.

На думку відповідача, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яким передбачено передачу державного майна в оренду за плату.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (введений в дію з 01.02.2020) оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Орендодавцем є, зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна (будівель, споруд, їх окремих частин), а також майна, що не увійшло до статутного капіталу, що є державною власністю (крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, а також майна, що належить закладам вищої освіти та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, та інших випадків, передбачених галузевими особливостями оренди майна) (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено етапність передачі в оренду державного та комунального майна, яка передбачає:

прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду;

внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС;

прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків;

опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС;

розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду;

проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону мають релігійні організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Орендна плата визначається за результатами аукціону.

У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2021 року № 630 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно, у додатку до якої визначено орендну ставку для релігійних організацій для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній, які на момент введення в дію Закону України «Про оренду державного та комунального майна» безоплатно використовували об`єкт оренди на підставі договору позички або іншого договору для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній у розмірі 0,01 відсотка.

Таким чином, на відміну від Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» Закон України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає передачу майна в оренду релігійним організаціям за плату, а орендодавцем при цьому виступає Регіональне відділення Фонду держмайна.

Відповідно до п. 1, 3, 4.5 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, затвердженого наказом Фонду Державного майна України від 12.08.2019 №810, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема, державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Основним завданнями регіонального відділення є, зокрема, здійснення контролю у сфері передачі державного майна в оренду та користування.

Отже, саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях на місцевому рівні реалізує державну політику у сфері оренди, використання та управління об`єктами державної власності.

Згідно з п. 98 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року № 885, Міністерство культури та інформаційної політики України відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень, передбачених законом, погоджує відчуження або передачу пам`яток національного значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Зазначене свідчить про наявність правової колізії в застосуванні до спірних взаємовідносин Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка повинна бути вирішена судом шляхом тлумачення цих законів.

Разом з тим, посилання позивача на конкретну правову норму на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (правові підстави позову). Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем (відповідачами) і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Отже, визначення відповідачів, предмета, підстав спору та правових підстав є правом позивача, а встановлення обґрунтованості позову та правових норм, що фактично регулюють спірні правовідносини обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне залучити до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача одночасно усіх потенційних розпорядників спірного майна (Чернігівську обласну військову адміністрацію, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Міністерство культури та інформаційної політики України), визначених обома спірними нормативно-правовими актами, оскільки рішення у цій справі може вплинути на їх права та обов`язки.

При цьому суд зазначає, що питання щодо застосування зазначених законів у спірних правовідносинах буде вирішуватись судом при ухваленні рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне встановити третім особам строки для подання письмових пояснення щодо позову.

Щодо колегіального розгляду справи.

У підготовчому засіданні 27.04.2023 представник позивача подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи, враховуючи, що розгляд даної справи призначений в загальному позовному провадженні, характер позовних вимог, складність справи та необхідність з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, приймаючи до уваги її особливу складність, з огляду на предмет спору та суб`єктний склад сторін у справі, необхідність подання додаткових доказів та вирішення клопотання про залучення третіх осіб, неясність та суперечливість правових норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Крім того, у клопотанні представник позивача зазначає, що дана справа має значний суспільний резонанс, з огляду на триваючі перипетії щодо користування позивачем пам`ятками архітектури національного значення для проведення богослужінь, релігійних обрядів та церемоній, яке викликало суспільний інтерес, що підтверджується зацікавленістю та постійним супроводом даного питання представниками засобів масової інформації.

Представник позивача зазначає, що направлення відповідачем відзиву Чернігівській окружній прокуратурі свідчить про намагання вплинути на суд поза межами судового засідання із залученням органів державної влади без наявності для цього будь-яких правових підстав.

Положеннями п. 17 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про колегіальний розгляд справи.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 10 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи, питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала.

Разом із цим, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретних категорій справ, які підлягають колегіальному розгляду, тоді як складність справи може визначатися залежно від складності спірних правовідносин, доказового наповнення матеріалів справи, неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини, тощо.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду призначити колегіальний розгляд справи лише з певним колом обставин, які, на думку заявника свідчать про складність справи.

Таким чином, суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про призначення колегіального розгляду справи, та зробити висновок щодо обґрунтованості таких доводів.

Окрім того, положення частини першої статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлюють можливість, а не обов`язок розгляду судом справи у колегіальному складі.

Обґрунтовуючи складність справи, позивач посилається, зокрема, на необхідність з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, суперечливість правових норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин (ч. 1 ст. 7 ГПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За приписами ч. 2, 3, 11 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

При цьому суперечливість правових норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, не означає неможливість вирішення цього питання суддею одноособово та не є підставою для призначення колегіального розгляду справи.

Публікації статей у засобах масової інформації з приводу спірної ситуації, а також направлення відповідачем відзиву до прокуратури не можуть безпосередньо впливати на суд, оскільки при вирішенні спору суд керується законами України, а не думками певних осіб, викладеними публічно.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довів суду наявність підстав для призначення колегіального розгляду справи, а тому подане позивачем клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо продовження строку підготовчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадку залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

Зважаючи на залучення до участі у справі третіх осіб та для надання можливості сторонам реалізувати свої процесуальні права, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду у судовому процесі всіх обставин справи, оцінки та дослідження доказів, суд вважає за необхідне відкласти підготовче засідання.

Частиною 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Питання, які повинні бути розглянуті у підготовчому засіданні суду, визначені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Враховуючи те, що строк проведення підготовчого провадження спливає 21.05.2023, а судом не були розглянуті питання, визначені ч. 1 ст. 177 та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, з метою дотримання вимог ст. 168 ГПК України щодо порядку і строків реалізації учасниками справи права на надання заяв по суті, а також належної підготовки справи до розгляду по суті і дотримання строків для початку такого розгляду справи, суд вважає, що строк підготовчого провадження необхідно продовжити на тридцять днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

У судовому засіданні 27.04.2023 відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

Керуючись ст. 33, 50, 120, 168, 170, 177, 182, 183, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання та заяву від 07.04.2023 Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської Єпархії Української православної церкви про залучення його до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, а також пояснення по суті спору, підписані від імені ОСОБА_1 (ігумені ОСОБА_2 ), повернути заявнику без розгляду.

2. Залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської Єпархії Української православної церкви (, вул. Князя Чорного, 1, м. Чернігів, 14000).

3. Залучити до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Чернігівську обласну військову адміністрацію (, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000);

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (, пр. Голосіївський, 50, м. Київ, 03039);

- Міністерство культури та інформаційної політики України (, вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601).

4. Зобов`язати позивача у дводенний строк з дня оголошення ухвали надіслати копію позовної заяви з доданими до неї документами усім залученим третім особам. Докази направлення надати суду у цей же строк.

5. Встановити третім особам п`ятиденний строк з дня отримання позовної заяви для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, письмових пояснень щодо позову з доданими до таких пояснень документами. Докази направлення письмових пояснень іншим учасникам справи надати суду у встановлений судом п`ятиденний строк.

6. Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення колегіального розгляду справи №927/395/23.

7. Продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

8. Відкласти підготовче засідання на 16.05.2023 на 11:30.

9. Повідомити позивача Управління Чернігівської єпархії Української православної церкви, відповідача Національний архітектурно-історичний заповідник «Чернігів стародавній» та третіх осіб - Релігійну організацію «Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської Єпархії Української православної церкви», Чернігівську обласну військову адміністрацію, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Міністерство культури та інформаційної політики України про те, що підготовче засідання відбудеться 16.05.2023 об 11:30 у приміщенні Господарського суду Чернігівської області за адресою: проспект Миру 20, м. Чернігів, зал судових засідань № 306.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвалу в частині повернення клопотання та заяви про залучення третьої особи може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 02.05.2023.

Суддя В. В. Шморгун