номер провадження справи 27/179/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 Справа № 908/2722/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Ініній І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Дружество с ограничена отговорност "ПРОМТЕХ СТРОЙ" ООД (Республіка Болгарія) (Республіка Болгарія, гр. Бургас, обл. Бургас, кв. Сарафово, вул. Комсомольська № 16, ап. 2, реєстраційний номер BG203546632) в особі Адвокатського об`єднання "Лігал Альянс" (49044 м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 10, офіс 4, , адвокат Черкавський Ю.С., 27501 Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Гагаріна, 9, кв. 5)

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661, елетронна пошта: ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (71504 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964, електронна пошта: , )

про стягнення 42841,10 Євро

за участю

представника позивача: Черкавський Ю.С., ордер ВА № 1037494 від 04.11.2022

представник відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Дружество с ограничена отговорност "ПРОМТЕХ СТРОЙ" ООД (Республіка Болгарія) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" 42 841,10 Євро.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 22.12.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2722/22 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2722/22, присвоєно справі номер провадження 27/179/22. Підготовче провадження призначено на 25.01.2023.

Ухвалою суду від 25.01.2023 відкладено підготовче провадження на 22.02.2023.

20.02.2023 відповідачем в системі електронний суд сформовано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем неправильно визначено строки оплати поставленого товару, а висновки про порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару є невірними, також відповідач зазначив, що в зв`язку з тим, що війна є форс-мажорною обставиною, відповідач має бути звільнений від відповідальності. В своєму відзиві відповідач також зазначив, що стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу є завищеною , не є спів мірною зі складністю справи та не підлягає задоволенню.

22.02.2023 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що він виконав всі свої зобов`язання, а відповідач отримав товар по Договору і в подальшому проведено митне оформлення представниками відповідача. Відповідач безпідставно посилається на форс-мажорні обставини, як на підставу невиконання обов`язку з оплати поставленого товару, оскільки питання про стягнення з відповідача штрафних санкцій не ставиться позивачем. Крім того, позивач зауважив, що відповідач мав виконати свої зобов`язання ще до запровадження на території України воєнного стану.

Ухвалою суду від 22.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.03.2023.

В судовому засіданні 15.03.2023 відкладено судове засідання на 10.04.2023.

В судовому засіданні 10.04.2023 оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні на 19.04.2023.

У судовому засіданні 19.04.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд».

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

19.04.2023 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити повністю.

19.04.2023 представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/2722/22.

В засіданні суду 19.04.2023 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 19.04.2023, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів - ст. 218 ГПК України.

Судові дебати - частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», його норми застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

23.06.2021 Дружество с ограничена отговорносг «ПРОМТЕХ СТРОЙ» ООД, Республіка Болгарія, (Постачальник) (Постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (Покупець) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-10383 від (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар згідно переліку.

Згідно п. 1.3 Договору строк поставки товару: вересень-грудень 2021 року.

Вартість товару, що постачається за договором складає 42841,10 євро.

Пунктами 3.2, 3.3 Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Ціна за одиницю товару встановлена в Євро і зазначена в п. 1.1 Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка товару відбувається на умовах DDР - м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133 (склад), м. Енергодар, Запорізької області.

Датою поставки вважається дата відмітки в міжнародній товарно-транспортній накладній на продукцію (СМR) митними органами України про прибуття товару в пункт призначення (п.4.2 Договору).

На виконання умов Договору Постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 42841,10 Євро, що підтверджується Поставку виконано в повному обсязі у листопаді 2021 року, що підтверджується товарно-транспортними накладними, інвойсами.

11 лютого 2022 року позивач звернувся з листом до відповідача з проханням погасити заборгованість, що виникла. Відповіді на лист отримано не було. Жодних оплат також не відбулось, хоча терміни всі вже пройшли.

03.06.2022, 16.06.2022, 01.07.2022 позивач звертався до відповідача з проханням погасити заборгованість перед компанією позивача.

Від відповідача позивачу надійшла відповідь № 42-28/11228 від 04.08.2022 відповідно до якої зазначено, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану згідно з Законом України від 24 лютого 2022 року №2102- IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», по всій території країни валютний ринок працює в режимі обмежень. Відповідач посилається на введення воєнного стану, як на обставину, що передбачена як форс-мажор, але на адресу позивача не було надіслано жодного повідомлення про настання форс-мажорних обставин, що передбачено нормами укладеного між нами Договору та нормами Українського та міжнародного права.

Позивач вказав на те, що ним виконане своє зобов`язання за Договором в повному обсязі, натомість відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань з оплати товару, в зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтями 365, 366 Господарського процесуального кодексу України визначено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання Договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав своє зобов`язання, а саме, поставив відповідачу товар на загальну суму 42841,10 Євро, що підтверджується товарно-транспортними накладними та інвойсом № від 20.10.2021.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем товару, згідно умов Договору.

За таких обставин, з наведеного вище вбачається, що товар по Договору не було оплачено відповідачем позивачу, в зв`язку з чим відповідачем порушено умови Договору, а сума неоплаченого товару склала 42841,10 Євро.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу за поставлений товар в розмірі 42841,10 Євро є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне: як вбачається з матеріалів справи та доведено позивачем, на виконання умов Договору Постачальник здійснив поставку товару, претензій з боку відповідача жодних не було, товар було надіслано через перевізника, що підтверджується фактурою № від 21.10.2021, відповідно до якого вбачається, що отримувачем є відповідач, відповідно до умов Договору. Також, судом вбачається, що для митного оформлення було надано весь товар встановлений Договором, представником відповідача було підписано та пропечатано саму митну декларацію. Необґрунтованим є також твердження відповідача щодо форс-мажорних обставин та звільнення останнього від обов`язку з оплати товару, оскільки в разі дотримання всіх умов, звільнення від відповідальності можливе лише за невиконання умов Договору, а не основного зобов`язання.

Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати па кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Дружество с ограничена отговорност "ПРОМТЕХ СТРОЙ" ООД (Республіка Болгарія) в особі Адвокатського об`єднання "Лігал Альянс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661, елетронна пошта: ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (71504 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964, електронна пошта: , ) на користь Дружество с ограничена отговорност "ПРОМТЕХ СТРОЙ" ООД (Республіка Болгарія) (Республіка Болгарія, гр. Бургас, обл. Бургас, кв. Сарафово, вул. Комсомольська № 16, ап. 2, реєстраційний номер BG203546632) в особі Адвокатського об`єднання "Лігал Альянс" (49044 м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 10, офіс 4, , адвокат Черкавський Ю.С., 27501 Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Гагаріна, 9, кв. 5) 42841 (сорок дві тисячі вісімсот сорок одне) євро 10 євроцентів, 24941 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок одну) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 01.05.2023р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.