ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"24" квітня 2023 р.м. Одеса № 916/1281/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши матеріали заяви

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування - 49096, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги буд. 50)

до відповідача-1: Приватного підприємства "Статус-Агроінвест" (, 73002, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 157, кв.27)

відповідача-2: Фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про стягнення 551148,34 грн.

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача-1 Приватного підприємства "Статус-Агроінвест", відповідача-2 Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 551147,34 грн.

Підставою позову позивач визначив обставину неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 23.12.2021 №24119438-КД-1 в частині неповернення кредитних коштів у визначені договором строки, за виконання яких поручився відповідач-2, уклавши з позивачем договір поруки від 23.12.2021 №24119438-ДП-1/1.

Ухвалою від 03.04.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

10.04.2023 до суду надійшло клопотання представника АТ КБ "Приватбанк" про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 13.04.2023 у задоволенні клопотання АК КБ "Приватбанк" про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви було відмовлено.

Ухвала суду від 03.04.2023 про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу до електронного кабінету та на електронну адресу за його заявкою про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

Так, згідно з ч.ч.4 та 5 ст.6 ГПК України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пп. 5.8. п.5 Розділу І Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи", затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Згідно з п.17 Розділу ІІІ Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи", затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

За умовами п.24 та 37 Розділу ІІІ Положення, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи. Підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Крім того, у постанові від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18 Верховний Суд зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Так, ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 03.04.2023 була доставлена позивачу до електронного кабінету 04.04.2023 о 17:05, а також на електронну адресу позивача 04.04.2023, що підтверджується інформацією про доставку електронних листів.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З урахуванням дати вручення ухвали господарського суду від 03.04.2023 про залишення позовної заяви без руху, останнім днем строку для усунення її недоліків було 14.04.2023 включно.

Як вбачається з накладної поштової установи №295061, позивач направив до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви 18.04.2023, тобто після спливу строку для усунення недоліків.

Порядок поновлення та продовження процесуальних строків визначений статтею 119 ГПК України. Так, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заява про усунення недоліків позовної заяви від 06.04.2023 була скерована до суду 18.04.2023, надійшла до суду 21.04.2023 (вх. №13148/23), клопотань про поновлення строку на звернення із зазначеною заявою позивачем не подано.

Відповідно до ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

Закріплення на конституційному та галузевому рівнях права на звернення до суду за судовим захистом, з якого найчастіше і виводиться принцип доступності правосуддя, означає, що держава гарантує кожній особі можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, а суд зобов`язаний відкрити провадження у справі та вчинити всі необхідні дії щодо надання такого захисту. Проте це не означає, що держава не може на рівні галузевого законодавства передбачити умови, додержання яких внаслідок специфічності діяльності щодо здійснення правосуддя є необхідним для реалізації вказаного права.

Підтвердженням наведеного вище висновку є припис частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України: право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Таким чином, кожен вправі звернутися до господарського суду за захистом своїх прав, проте таке звернення повинно підпорядковуватися процесуальним правилам.

Потрібно наголосити і на тому, що доступ до правосуддя стосується не лише позивача, а й відповідача, до якого звернуті певні вимоги. Відповідачу також закон гарантує дотримання його прав, у тому числі щодо відсутності зловживань позивача чи щодо дотримання строків вирішення спору.

В ухвалі від 03.04.2023 суд детально вказав на виявлені недоліки позовної заяви та надав максимальний строк для їх усунення. Наведені в зазначеній ухвалі приписи процесуального закону є цілком чіткими та однозначними.

Попри те, що наведені правила можуть видаватися формальними, це не означає, що їх дотримання не є обов`язковим. Більше того, їх наявність зумовлена потребою в дотриманні певних завдань господарського судочинства, які спрямовані на ефективний, у розумні строки розгляд господарської справи.

Необхідно зауважити, що процесуальний закон визначає за обов`язок позивача надати відповідні підтвердження чи виконати конкретні процесуальні дії саме на стадії відкриття провадження у справі, а не на пізніших стадіях господарського процесу. Суд та інші учасники справи не повинні виконувати ці дії на стадіях, коли це не передбачено. Інший спосіб розуміння цих процесуальних приписів призводить до затягування господарського процесу та можливого порушення строків вирішення спору.

Суд наголошує, що доступ до правосуддя, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В даному випадку господарським судом було ретельно вивчено матеріали позовної заяви, та, з урахуванням приписів ст.174 ГПК України, надано можливість позивачу усунути недоліки позовної заяви, надати відповідні докази.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач своїм правом щодо усунення недоліків позовної заяви в повному обсязі скористався на власний розсуд.

Так, в ухвалі від 03.04.2023 суд, зокрема, зауважив, що в якості "доказів" заявником до позову додано скріплений (прошитий) пакет документів (до якого, в тому числі, прошито і оригінали документів), який не містить належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.26 ДСТУ 4163-2020.

Суд зазначив, що порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів" (ДСТУ 4163-2020, затвердженого наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" (ДП "УкрНДНЦ") від 01.07.2020 №144), відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Не є доказом засвідчення належним чином ксерокопій документів, доданих до позовної заяви, напис на пакеті документів "прошито та пронумеровано", оскільки даний напис свідчить лише про скріплення (прошиття) певного пакету документів, а не про засвідчення, що дані ксерокопії відповідають оригіналу, як це передбачено п.5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2020).

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства належним чином засвідчуються або кожний лист окремо, шляхом проставлення печатки "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, або ж шляхом скріплення (прошиття) певного пакету документів з відповідним написом "прошито та пронумеровано" та на звороті такого напису ставиться печатка "Згідно з оригіналом" із вказівкою найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позовної заяви, в якості "доказів" заявником до позову додано скріплений (прошитий) пакет документів (до якого, в тому числі, прошито і оригінали документів), який не містить належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.26 ДСТУ 4163-2020, а саме: слів "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копії, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копій. Так на пакеті прошитих документів міститься напис наступного змісту: "Скріплено та пронумеровано, представник АТ КБ "Приватбанк" Будьонний В.С., 24.02.2023, 137 сторінок". Напис щодо засвідчення копій документів відсутній.

Суд звернув увагу позивача, що для усунення означених недоліків позивачу слід надати всі документи (докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020).

В цій частині позивачем не виконано вимоги суду, при цьому позивач сам у заяві про усунення недоліків позовної заяви посилається на практику судів вищих інстанцій, в яких чітко відображено способи належного засвідчення копій документів, а отже останній був в повному обсязі обізнаний про ці вимоги.

За наведених обставин, приймаючи до уваги, що визначений судом в ухвалі від 03.04.2023 максимально допустимий строк для усунення недоліків позовної заяви позивача сплив 14.04.2023, заяву про усунення недоліків позовної заяви подано з пропуском встановленого судом строку, без клопотання про його поновлення, позивач у визначені ГПК України строки недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунув, належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви доказів не надав, у зв`язку з чим позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.162, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до відповідача-1 Приватного підприємства "Статус-Агроінвест", відповідача-2 Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 551147,34 грн. вважати неподаною та повернути позивачу.

Додаток позивачу: позовна заява з додатками на 72 арк., конверт; заява про усунення недоліків з додатками на 22 арк., конверт.

Суддя М.Б. Сулімовська

Ухвала суду набрала законної сили 24.04.2023 та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.