ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м.Дніпро Справа № 904/4651/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. у справі №904/4651/22

за позовом Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради (м. Павлоград Дніпропетровської області)

до Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання у розмірі 558799 грн. 51 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. (повний текст складено - 03.02.2023р., суддя - Фещенко Ю.В., м. Дніпро) у справі №904/4651/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" на користь Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради - 326129 грн. 62 коп. заборгованості за послуги централізованого водопостачання та 4891 грн. 94 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що докази, на підтвердження факту споживання відповідачем у період з січня по вересень 2022 року води на загальну суму 546 597 грн. 72 коп. (включаючи вартість абонентського обслуговування 156 грн. 24 коп.), що підтверджується зафіксованими обома сторонами показаннями приладу обліку - водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371), який протягом тривалого часу використовувався сторонами та доказів невідповідності роботи якого у спірний період матеріали справи не містять, є більш вірогідними, ніж докази, на підтвердження факту споживання відповідачем у період з січня по вересень 2022 року води на загальну суму 745 763 грн. 46 коп., оскільки прилад типу MNW-200, за яким позивачем визначена вказана сума не відповідає вимогам законодавства до комерційного засобу обліку, а отже не є таким у правовідносинах з відповідачем. Судом розцінено критично посилання позивача на висновок судової експертизи від 29.09.2014 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 23/5005/9560/2012 від 12.05.2016, оскільки з матеріалів справи вбачається, що до 31.12.2021 позивач та відповідач для обліку води використовували саме прилад обліку типу ІРКА (заводський № 4371), що узгоджували в укладених договорах про надання послуг з центрального водопостачання. Крім того, матеріали справи містять докази відповідності вказаного приладу обліку нормам законодавства (а.с.191-212). Більше того, матеріалами справи підтверджується неналежне функціонування у спірний період саме засобу обліку типу MNW-200, що визнано самим позивачем. Доказів на підтвердження повної оплати наданих позивачем у період з січня по вересень 2022 року послуг центрального водопостачання відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував. За перерахунком суду правомірними та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 326 129 грн. 62 коп.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. у справі №904/4651/22 частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права;

- суд першої інстанції не врахував того факту, що відповідачу неодноразово наголошувалось на те, що він може ініціювати питання зміни схеми приєднання до мереж централізованого водопостачання та отримати технічні умови щодо реконструкції трубопроводів таким чином, щоб місце розташування вузла комерційного обліку знаходилося безпосередньо на межі майнової (балансової) належності або в безпосередній близькості від неї на стороні споживача. У разі проведення відповідної реконструкції до правовідносин застосовуватимуться показники вузла обліку, встановленого в новому місці;

- суд першої інстанції в своєму рішенні вказує лиш на те, що докази відповідача є більш вірогідними, ніж докази позивача не зазначаючи які саме докази вказують на вірогідну правомірність дій відповідача та з якими доказами позивача вони співставлялись;

- позивач не погоджується з доводами суду, який первісно розглядав справу, з приводу визнання позивачем того факту, що прилад обліку MNW-200 функціонував неналежно протягом усього спірного періоду. Водночас, позивач визнав неналежне функціонування даного приладу обліку лише у травні 2022 року. 31.05.2022 року було проведено процедуру зняття лічильника MNW-200 NKOP, DN200 заводський №11610390 на ремонт, як наслідок було складено Акт №2330 "Про розпломбування лічильника води на ремонт". У зв`язку з тим, що лічильник MNW-200 NKOP, DN200 заводський №11610390 не підлягає ремонту, 21.06.2022 року було встановлено аналогічний лічильник MNW-200 NKOP, DN200 заводський №21316523 про що було складено Акт про введення лічильника в експлуатацію від підписання якого відповідач відмовився;

- КП "Павлоградводоканал" не погоджується з критичним ставленням суду у своєму рішення по справі №904/4651/22 до висновку судової експертизи від 29.09.2014 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 23/5005/9560/2012 від 12.05.2016р., оскільки за результатами даної експертизи Господарським судом Дніпропетровської області у своєму рішенні було наголошено: «Як встановлено експертом при проведенні експертизи причиною відмінностей показань приладу обліку позивача та приладу обліку відповідача частини обсягів води спожитої відповідачем за спірний період є відмінна чутливість приладів обліку, а саме лічильник MNW-200 враховує прохід води через нього при таких обсягах споживання, при яких комплексний вузол обліку ІРКА зав. №4371 не має технічної можливості (достатньої чутливості) обліковувати прохід води споживачу. Найбільш достовірним слід вважати показання MNW-200».

2.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі.

ДП "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" у відзиві не погоджується з вимогами та обґрунтуваннями апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу позивача безпідставною. Між позивачем та відповідачем в період з січня по вересень 2022 року існували правовідносини з надання послуг централізованого водопостачання, факт надання яких зафіксований сторонами в наявних в матеріалах справи Актах зняття контрольних показань. Позивач продовжував надання відповідачу послуг з централізованого водопостачання, а відповідач їх приймав та оплачував, що підтверджується підписанням актів зняття показів, рахунками та оплатою послуг із посиланням на договір №1228-528720 від 01.06.2020р. Таким чином, зобов`язання між сторонами не припинені та досі існують. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що лічильник відповідача є саме комерційним приладом обліку тому, що саме так сторонами було зазначено в попередніх договорах, документах на прилад обліку, які погоджені позивачем та відображені на схемі 1 до акту розмежування балансової належності мереж водопостачання та експлуатаційної належності сторін. У зазначених документах лічильник позивача взагалі ніде не зазначався. Щодо твердження позивача про те, що його прилад обліку знаходиться ближче до межі майнової належності, ніж прилад обліку відповідача, зазначає, що обидва прилади знаходяться на майже однаковій відстані, і це підтверджується схемою розташування водомірних вузлів, яка була долучена відповідачем до відзиву. На підприємстві відповідача на даний час здійснюється неприривне виробництво, а реконструкція трубопроводів та зміна місця приєднання до мереж можлива лише після зупинення виробничого процесу та вона потребує значних коштів, які у підприємства відсутні. Крім того, відповідач вважає, що місце встановлення лічильника відповідача, яке погоджене сторонами, повністю відповідає вимогам п. 13, 14, 15 Порядку №206 і проводити зміну його місця приєднання непотрібно. Доказами того, що більш вірогідними є покази лічильника відповідача ніж покази лічильника позивача є наявні в матеріалах справи акти зняття контрольних показань, про що зазначалося судом в рішенні суду; документи на прилад обліку відповідача, який пройшов державну повірку та був погоджений сторонами; копія договорів, по яким раніше відбувалося споживання, докази несправності лічильника позивача. У зв`язку з тим, що розрахунки між сторонами ніколи не проводились за приладом обліку позивача, то у відповідача є сумніви з приводу того, чи взагалі він колись показував достовірні результати. Матеріалами справи підтверджується неналежне функціонування у спірний період саме засобу обліку типу MNW-200, що визнано самим позивачем.

Комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради у відповіді на відзив зазначає, що враховуючи те, що підприємство відповідача має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, позивач не звертаючи уваги на відсутність договірних відносин продовжував надання послуг з централізованого водопостачання з зазначенням в рахунках на оплату послуг споживання без договору. З приводу посилання відповідача на прийняття послуг та своєчасну оплату за них, наголошує, що відповідач частково здійснив оплату лише за 4 місяці користування послугою, проте, користувався нею протягом 9 місяців. Стосовно підписаних актів зняття показань, вказує, що вони лише засвідчують показання лічильника відповідача, в оплата з послуги здійснюється на підставі рахунку, складеного позивачем. Згідно Схеми 1 до Акту про розмежування майнової належності та експлуатаційної відповідальності сторін яка була долучена Позивачем до позовної заяви межа балансової належності знаходиться в 30 метрах від контрольного приладу КП «Павлоградводоканал» MWN-200 NKOP, DN200, в свою чергу вузол обліку споживача ( Відповідача) ІРКА №4371 знаходиться на значно більшій відстані (понад 30 метрів) від меж майнової належності. Як наголошувало Міністерство розвитку громад та територій України у листі №113 від 31.01.2022 у разі неможливості встановлення вузла обліку на межі майнової належності вузол обліку встановлюється у будь-якому іншому місці якомога ближче до такої межі; при цьому, жодної вказівки з якої саме сторони (споживача чи постачальника) у такому разі має встановлюватися вузол обліку чинне законодавство не має, а тому вузол комерційного обліку має розміщуватися якомога ближче до межі майнової належності як зі сторони споживача так і зі сторони виконавця послуг. Наголошує на тому, що розрахунки Відповідача безпосередньо не досліджувались в судовому засіданні, а отже у Позивача апріорі не могло бути ніяких заперечень з приводу їх правильності або неправильності і сама наявність спору підтверджує те, що Позивач не погоджується з розрахунками Відповідача.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. у справі №904/4651/22. Розгляд справи призначено в судове засідання на 26.04.2023р.

В судовому засіданні 26.04.2023 р. представники сторін надали свої пояснення по апеляційній скарзі.

В засіданні суду 26.04.2023 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради (далі КП "Павлоградводоканал", позивач) є комунальним підприємством, засновником та власником якого є територіальна громада міста Павлограда в особі Павлоградської міської ради.

КП "Павлоградводоканал" є суб`єктом природної монополії у сфері надання послуг водопостачання та водовідведення міста Павлограда Дніпропетровської області для усіх категорій споживачів, діяльність якого регулюється Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189-VIII) регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Надання комунальних послуг з централізованого водопостачання передбачено частиною 2 статті 5 Закону № 2189-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2020-2021 років КП "Павлоградводоканал" здійснювало поставку води Державному підприємству "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (далі - відповідач) на підставі укладеного сторонами договору № 1228-528720 від 01.06.2020р. про надання послуг з централізованого водопостачання, який діяв до 31.12.2021р.

Листами від 22.10.2021р. за вих. № 2188, від 29.10.2021р. за вих. № 2299, від 09.12.2021р. за вих. № 2723, від 14.12.2021р. за вих. № 2775, від 20.12.2021р. за вих. № 2812, від 30.12.2021р. за вих. № 2846, від 01.02.2022р. вих. № 358, позивач направляв відповідачу для підписання проекти договорів на поставку питної води на 2022 рік. Однак, через те, що до проекту договору позивачем була включена умова про визначення обсягу спожитої питної води за показниками вузла комерційного обліку води MWN-200 NKOP, DN200 заводський №11610390, відповідач заперечував проти укладення договору у запропонованій позивачем редакції.

Так, відповідач у своїх листах за вих. № 23/438-606 від 09.12.2021р., вих. № 23/438-618 від 14.12.2021р., вих. № 23/438-639 від 29.12.2021р., вих. № 23/438-4 від 05.01.2022р., вих. №23/438-94 від 15.02.2022р. наполягав на тому, щоб облік обсягу водопостачання здійснювався за показаннями лічильника ІРКА заводський № 4371.

Позивач в свою чергу не погоджувався із запропонованими відповідачем умовами та наполягав на використанні вузла комерційного обліку води MWN-200 NKOP, DN200 заводський № 11610390. Відмова від укладення договорів на запропонованих відповідачем умовах викладена позивачем у листах від 29.10.2021р. за вих. № 2299, від 02.11.2021р. за вих. №2325, від 02.11.2021р. за вих. № 2677, від 02.12.2021р., 01.08.2022р. за вих. № 2205.

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на те, що:

- за період з 01.01.2022р. по 01.05.2022р. згідно даних приладу обліку води MWN-200 NKOP, DN200 заводський № 11610390, відповідач здійснив фактичний відбір питної води з мереж централізованого водопостачання в обсязі : 8430 м3 (зокрема: в січні - 2160 м3, у лютому - 2820 м3 , в березні - 2200 м3, в квітні - 1250 м3 );

- за період з 01.05.2022р. по 20.06.2022р., у зв`язку з перебуванням лічильника MWN-200 NKOP, DN200 заводський № 11610390 на ремонті, КП "Павлоградводоканал" було прийнято рішення про нарахування показань за середніми обсягами споживання за попередні 12 місяці. Відповідач за період з 01.05.2022р. по 20.06.2022р. здійснив фактичний відбір питної води з мереж централізованого водопостачання в обсязі: 3060,2 м3 (зокрема: у травні - 1825,25 м3, з 01.06.2022р. - 20.06.2022р. - 1234.95 м3);

- за період з 21.06.2022р. по 01.10.2022р. згідно даних приладу обліку води MWN-200 NKOP, DN200 заводський № 221316523, відповідач здійснив фактичний відбір питної води з мереж централізованого водопостачання в обсязі: 7424,24 м3 (зокрема: з 21.06.2022р. - 30.06.2022р. 1064,24 м3, в липні - 2140 м3, в серпні 2240 м3, в вересні 1980 м3).

При цьому, ціна послуг водопостачання позивача визначається за тарифами, затвердженими згідно з постановою НКРЕКП № 2856 від 22.12.2021 "Про встановлення тарифів централізованого водопостачання та централізованого водовідведення Комунальному підприємству "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради та становить: 39,42 грн. з ПДВ.

Між позивачем та відповідачем в період з січня по вересень 2022 року існували правовідносини з надання послуг централізованого водопостачання, факт надання яких зафіксований сторонами в наявних в матеріалах справи Актах зняття контрольних показань, а саме в матеріалах справи наявні:

- Акт на зняття контрольних показань від 31.01.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 029372 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 179130 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 88);

- Акт на зняття контрольних показань від 01.03.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 029654 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 180436 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 88);

- Акт на зняття контрольних показань від 29.03.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 029874 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 181681 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 89);

- Акт на зняття контрольних показань від 29.04.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 029999 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 183035 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 89);

- Акт на зняття контрольних показань від 30.05.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 029999 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 184518 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 90);

- Акт на зняття контрольних показань від 04.07.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 150 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 185971 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 91);

- Акт на зняття контрольних показань від 05.07.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 150 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 185971 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 91);

- Акт на зняття контрольних показань від 07.07.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 150 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 185971 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 92);

- Акт на зняття контрольних показань від 29.07.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 11610390) 320 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 187936 м3; споживачем Акт не підписаний (а.с. 92);

- Акт на зняття контрольних показань від 16.08.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 449 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 188985 м3; споживачем Акт не підписаний (а.с. 93);

- Акт на зняття контрольних показань від 31.08.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 544 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 189730 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 93);

- Акт на зняття контрольних показань від 30.09.2022р., в якому зафіксовані показання водолічильника типу MNW-200 (заводський № 21316523) 742 м3, а також показання водолічильника типу ІРКА (заводський № 4371) 191538 м3; споживачем зазначено, що даний Акт ним підписано тільки за прилади обліку ІРКА (а.с. 94).

Відсутність повного розрахунку за послуги централізованого водопостачання і стало підставою звернення до суду з позовом у даній справі.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 19 ЗУ "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначаються засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Статтею 2 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання2 встановлено, що цим законом регулюються відносини щодо комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги); розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг; забезпечення споживачів обліковою інформацією.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" комерційний облік комунальних послуг (далі - комерційний облік) це визначення за допомогою вузла комерційного обліку або за встановленими правилами у передбачених цим Законом випадках кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 9 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; гарячої та питної води - протягом попередніх 12 місяців.

Частинами 1,3 ст. 11 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено, що зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів обліку та приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється не рідше одного разу на місяць.

Приписами ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Як вірно було встановлено господарським судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем в період з січня по вересень 2022 року існували правовідносини з надання послуг централізованого водопостачання, факт надання яких зафіксований сторонами в наявних в матеріалах справи Актах зняття контрольних показань від 31.01.2022, 01.03.2022, 28.03.2022, 29.04.2022, 30.05.2022, 04.07.2022, 05.07.2022, 07.07.2022, 29.07.2022, 16.08.2022, 31.08.2022, 30.09.2022.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за ст.77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний та спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.78 ГПК України).

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про те, що докази, на підтвердження факту споживання відповідачем у період з січня по вересень 2022 року води на загальну суму 546 597,72 грн. (в урахуванням вартості абонентського обслуговування 156, 24 грн.), що підтверджуються зафіксованими обома сторонами показаннями приладу обліку водолічильника типу ІРКА, заводський №4371, який протягом тривалого часу використовувався сторонами та доказів невідповідності роботи якого у спірний період матеріали справи не містять, є більш вірогідними, аніж докази на підтвердження факту споживання відповідачем у спірний період води на загальну суму 745 763, 46 грн., оскільки прилад типу MNW-200, за яким позивачем нарахована вказана сума не відповідає вимогам законодавства до комерційного засобу обліку.

При цьому зняття лічильника MNW-200 для проведення ремонту 31.05.2022р. не свідчить про те, що вихід його з ладу відбувся саме у травні 2022р., а зараховані цим лічильником покази у попередній період відповідають фактичному стану обліку.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що і в період до 31.12.2021р. облік спожитої підприємством води здійснювався згідно даних водолічильника IRKA.

Наявними у справі платіжними дорученнями підтверджується здійснення відповідачем оплати за спожиту воду згідно даних водолічильника ІРКА, заводський №4371 за період з 01.01.2022 по 31.05.2022 року, а саме:

- за січень 2022 року: спожито 1458 м3; сплачено 57 491 грн. 72 коп. (платіжне доручення № 25584 від 17.02.2022 на суму 75 112 грн. 46 коп.);

- за березень 2022 року: спожито 1300 м3; сплачено 51 263 грн. 36 коп. (платіжне доручення № 26580 від 18.04.2022 на суму 60 290 грн. 54 коп.);

- за квітень 2022 року: спожито 1354 м3; сплачено 53 392 грн. 04 коп. (платіжне доручення № 28582 від 08.07.2022 на суму 68 923 грн. 52 коп.);

- за травень 2022 року: спожито 1483 м3; сплачено 58 477 грн. 22 коп. (платіжне доручення № 28584 від 08.07.2022 на суму 69 869 грн. 60 коп.).

Загальна сума оплати відповідача за спожиту воду складає 220 624, 34 грн.

Таким чином, оплата за спожиту воду за період з січня по травень 2022 року здійснена відповідачем не у повному обсязі.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ч. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплати за спожиту воду в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що господарський суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за поставлену воду в сумі 326 129, 62 грн. (із розрахунку: 546 597,72 грн. (вартість спожитої води) + 156,24 грн. (абонплата за період з січня по вересень 2022) 220 624,34 грн. (часткова оплата)).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновку судової експертизи від 29.09.2014р. та рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №23/5005/9560/2012 від 12.05.2016р. не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Так, згідно з висновком судової експертизи технічні можливості лічильника типу MNW-200 є більш досконалими ніж такі можливості вузла обліку IRKA.

Разом з тим, сторонами здійснювався облік і проводились розрахунки за отриману воду як в період до 31.12.2021р., так і в спірний період саме за показами лічильника IRKA. Крім того, лічильник MNW-200 вийшов з ладу, що підтверджується Актом №2330 "Про розпломбування лічильника на ремонт" від 31.05.2022р. Використання показів лічильника MNW-200 для обліку спожитої води у спірний період є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції. Крім того, апеляційний господарський суд погоджується з висновками, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. у справі №904/4651/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.04.2023 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд