РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023Справа № 910/2657/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана"

до 1) Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій",

2) Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG")

про визнання недійсними свідоцтв України на знак для товарів та послуг

Представники:

від позивача: Глотов С.О.;

від відповідача-1: Поліщук Н.В.;

від відповідача-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Українсько-болгарське товариство з обмеженою відповідальністю "Пірана" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (далі - відповідач-1) та Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020, яке зареєстровано за "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG");

- зобов`язати Національний орган інтелектуальної власності Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником зареєстрованої в Україні торговельної марки "Каченята КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України НОМЕР_2 (дата реєстрації - 15.11.2005). Проте, позивачу стало відомо про наявність торговельної марки "КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 зареєстрованої за "ДАНСОН-БГ"ООД (дата реєстрації - 28.12.2020). Позивач вбачає схожість торговельної марки за свідоцтвом України НОМЕР_1 з раніше зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України НОМЕР_2, оскільки всі порівнювані позначення містять ідентичні слова "КРЯ-КРЯ", а тому позивач вбачає наявність прямого порушення його виключних майнових прав на торговельну марку "КАЧЕНЯТА КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України НОМЕР_2 стосовно товарів та послуг 03, 05, 35 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.12.2022.

12.05.2022 до суду надійшов відзив Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти заявлених позовних вимог та, зокрема, зазначає, що за заявкою № m201829446 були проведені формальна та кваліфікаційна експертизи відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та встановлених на його основі Правил, під час якої заявлені до реєстрації позначення перевірялись на відповідність умовам надання правової охорони, визначених Законом, за результатами вказаної експертизи було винесено висновок про відповідність знаку умовам надання правової охорони відносно усього переліку товарів і послуг. Тож, на думку відповідача-1, при проведенні експертизи заявки № m201829446 Укрпатент діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Крім того, відповідач-1 заперечує проти долученого позивачем до позовної заяви висновку патентного повіреного Зибцева Є.А. та вказує, що особа, яка склала такий висновок не є експертом в розумінні ст. 69 ГПК України, а також висновок не містить зазначення, що патентний повірений Зибцев Є.А. попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

23.06.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2022, а саме нотаріально засвідчені переклади на болгарську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/2657/22 у трьох примірниках, а також позовної заяви з додатками в трьох примірниках.

28.06.2022 Господарський суд міста Києва звернувся до Міністерства юстиції України з дорученням про вручення документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 про відкриття провадження у справі №910/2657/22 із нотаріально засвідченим перекладом зазначеної ухвали на болгарську мову в двох примірниках; копії позовної заяви з додатками до неї із нотаріально засвідченим перекладом зазначеної позовної заяви з додатками до неї на болгарську мову в двох примірниках) Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG").

25.07.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначає, що сам факт дотримання відповідачем-1 процедури проведення експертизи не свідчить про те, що такою експертизою було отримано висновок, який відповідає вимогам Закону по суті та не порушує прав третіх осіб. Крім того, позивач вказує, що позначення позивача і позначення відповідача-2 використовуються для одних й тих самих товарів: дитячий шампунь.

24.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") № 22-Д-ИП-00209 від 05.10.2022, в якому Компанія повідомляє про отримання документів, складених українською мовою від Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" та зазначає, що будь-які інші документи складені болгарською мовою Компанія "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") від Господарського суду міста Києва не отримувала.

31.10.2022 Господарський суд міста Києва звернувся до Міністерства юстиції України з супровідним листом №01-37.1/315/22, в якому просив Міністерство повідомити про результати виконання доручення суду про вручення документів від 28.06.2022, а у разі неможливості виконання такого доручення повідомити про обставини, які перешкоджають його виконанню.

08.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просить суд долучити до матеріалів справи висновок експерта № 125-01 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.11.2022, складений експертом Петренко С.А., на замовлення позивача.

12.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") № 22-Д-ИП-00235 від 22.11.2022, в якому Компанія повідомляє, що 07.11.2022 Радомирським районним судом за приватною цивільною справою № 0947 Компанії було вручено судові матеріали у справі № 910/2657/22 Господарського суду міста Києва. Проте, відповідач-2 вказує, що оскільки на території України ведуться військові дії йому, як нерезиденту, важко організувати свій захист та направити свого представника у справі № 910/2957/22 до Господарського суду міста Києва, у зв`язку з чим просить суд «не відкривати справу» та призупинити її до нормалізації ситуації в країні.

У судовому засіданні 15.12.2022, розглянувши заяву відповідача-2 про призупинення розгляду справи, суд розцінив її як заяву про зупинення провадження у справі та зазначив, що нормами процесуального законодавства чітко визначені підстави для зупинення провадження у справі, при цьому відповідні зміни щодо розгляду справ у зв`язку з запровадженням воєнного стану до Господарського процесуального кодексу України не вносилися, а відтак заява відповідача-2 про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.

Також, у судовому засіданні 15.12.2022 представник позивача надав заяву про заміну відповідача-1, в якій просить суд замінити у даній справі відповідача-1 - Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" на Державну організацію "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 заяву Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" про заміну відповідача-1 у справі - задоволено. Замінено відповідача-1 у справі № 910/2657/21 - Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" на його правонаступника - Державну організацію "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій". Зокрема, підготовче засідання відкладено на 26.01.2023.

04.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду надійшов лист Міністерства юстиції України про виконання доручення Господарського суду міста Києва про вручення судових документів Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG").

26.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог.

Підготовче засідання призначене на 26.01.2023 не відбулося у зв`язку з повітряною тривогою в місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 призначено підготовче судове засідання на 02.03.2023.

21.02.2023 до суду надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/2657/22 призначено на 30.03.2023.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд долучити до матеріалів справи промову (міркування №1).

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився.

Суд відзначає, що відповідач-2 повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, відповідач-2 по справі є нерезидентом.

Як вбачається з позовної заяви, місцезнаходженням Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") є: вул. Отец Паісій 26, Радомир, 2400, Республіка Болгарія.

Відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (ч. 2 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення в Республіці Болгарія регулюється Договором між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах (далі - договір).

Згідно з приписами статті 9 зазначеного договору, договірні сторони надають одна одній правову допомогу шляхом здійснення окремих процесуальних дій, зокрема складання, направлення та вручення документів, проведення експертиз, допиту сторін, свідків, експертів та інших учасників процесу, а також виконання рішень органів юстиції.

Відповідно до статті 3 договору, органи юстиції Договірних Сторін взаємно надають правову допомогу в цивільних справах відповідно до умов цього Договору. З питань надання правової допомоги відповідно до цього Договору органи юстиції Договірних Сторін здійснюють зносини через свої центральні органи.

Статтею 4 Договору передбачено, що при застосуванні положень цього Договору центральний орган України користуватиметься українською мовою, а центральний орган Республіки Болгарія - болгарською мовою. Прохання про надання правової допомоги та додані документи складаються мовою запитуючої Договірної Сторони і супроводжуються засвідченим перекладом мовою запитуваної Договірної Сторони, оформленим відповідно до законодавства запитуючої Договірної Сторони. Відповідь на прохання про правову допомогу та додані документи складаються мовою запитуваної Договірної Сторони.

Згідно із п.3 ч.1 статті 1 договору центральним органом в Україні є Міністерство юстиції України, центральним органом у Республіці Болгарія - Міністерство юстиції Республіки Болгарія.

З огляду на положення Договору між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, з метою належного повідомлення відповідача-2 про дату, час та місце судового засідання, господарський суд вважав за необхідне направити процесуальні документи відповідачу в порядку, передбаченому вказаним договором, через центральний орган Міністерство юстиції України до центрального органу Республіки Болгарія.

Тож, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 про відкриття провадження у даній справі було зобов`язано позивача надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на болгарську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/2657/22 у трьох примірниках, а також позовну заяву з додатками в трьох примірниках.

28.06.2022 Господарський суд міста Києва звернувся до Міністерства юстиції України з дорученням про вручення документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 про відкриття провадження у справі №910/2657/22 із нотаріально засвідченим перекладом зазначеної ухвали на болгарську мову в двох примірниках; копії позовної заяви з додатками до неї із нотаріально засвідченим перекладом зазначеної позовної заяви з додатками до неї на болгарську мову в двох примірниках) Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") в порядку, передбаченому вказаним договором.

12.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") № 22-Д-ИП-00235 від 22.11.2022, в якому Компанія повідомила, що 07.11.2022 Радомирським районним судом за приватною цивільною справою № 0947 Компанії було вручено судові матеріали у справі № 910/2657/22 Господарського суду міста Києва. Проте, відповідач-2 вказував, що оскільки на території України ведуться військові дії йому, як нерезиденту, важко організувати свій захист та направити свого представника у справі № 910/2957/22 до Господарського суду міста Києва.

04.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду надійшов лист Міністерства юстиції України про виконання доручення Господарського суду міста Києва про вручення судових документів Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG").

При цьому, суд зазначає, що ані норми чинного процесуального законодавства України, ані приписи зазначених вище міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання у справі шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення документів нерезиденту України, та, у зв`язку з цим, зупинення щоразу провадження у справі, що, у свою чергу, призводить до порушення розумного строку розгляду справи (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17 та від 09.06.2020 у справі № 910/3980/16).

Тож, в подальшому ухвали суду про виклик у судові засідання були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача-2: вул. Отец Паісій 26, Радомир, 2400, Республіка Болгарія, проте, ані рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, ані поштові конверти з ухвалою від 02.03.2023 до суду не повернулися.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Суд зазначає, що відповідач-2 також мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі передбачені процесуальні дії для належного повідомлення Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") про розгляд даної справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача-2 не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.03.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Українсько-болгарське товариство з обмеженою відповідальністю "Пірана" є власником зареєстрованої 15.11.2005 (опубліковано 15.11.2005, бюл. № 11/2005) в Україні торговельної марки "Каченята КРЯ - КРЯ" за свідоцтвом України НОМЕР_2, класи Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП): 3, 5, 35.

Під вказаною торговельною маркою позивачем виробляється дитяча косметика, а саме: шампунь каченята кря-кря з екстрактом череди (ромашки), шампунь каченята кря-кря з екстрактом лаванди, крем косметичний дитячий "зволожуючий", шампунь дитячий "с d-пантенолом и ромашкою", молочко дитяче для тіла, олія дитяча, мило рідке дитяче "с пантенолом", дитячий крем каченята кря-кря з екстрактом череди, рідке зволожуюче мило "каченята кря-кря", шампунь чисто-чисто кря-кря, шампунь чисто-чисто каченята кря-кря.

Проте, позивачу стало відомо про наявність торговельної марки "КРЯ-КРЯ" комбінована (словесно-зображувальна) за свідоцтвом України № 288425 (дата реєстрації 28.12.2020), яка отримала правову охорону за наступними класами МКТП: 3, 5, 35, 44 та належить Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG").

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що свідоцтво України № НОМЕР_1 на торговельну марку "КРЯ-КРЯ" комбінована (словесно-зображувальна), має бути визнано недійсним повністю через невідповідність торговельної марки умовам надання правової охорони, передбачених ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Крім того, позивач зазначає, що наявність торговельної марки "КРЯ-КРЯ" комбінована (словесно-зображувальна) є порушенням прав позивача, як власника раніше зареєстрованої торговельної марки "Каченята КРЯ - КРЯ" за свідоцтвом України НОМЕР_2 через використання торговельної марки іншої особою, що може ввести громадськість в оману, зокрема щодо походження, якості товарів і послуг, для яких вона була зареєстрована в Україні та за схожість позначень, а також відповідними послугами, що супроводжують реалізацію вказаних вище товарів.

Позивач вказує, що Компанія "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") за даними офіційних сайтів компанії та офіційних представників на яких міститься каталог продукції відповідача-2, відповідно до якого до цивільного обігу та продажу відповідачем-2 пропонуються наступні товари, а саме: дитяча зубна паста «кря-кря»; дитячий шампунь «кря-кря» для хлопчиків з витаміном F; дитячий шампунь «кря-кря» для дівчаток з витаміном F; дитячий шампунь «кря-кря» для найменших, легке розчісування; дитячий шампунь «кря-кря» для найменших, диня.

Продукція відповідача-2 з позначенням «КРЯ - КРЯ» розповсюджується через електронні торгівельні майданчики: майданчики: https://prom.ua/ua/Shampun-krya.html; https://eva.ua/brnd-73143/; https://makeup.com.ua/product/837597/; https://antoshka.ua/krja-krja-shampun-dlja-devochek-250-ml.html; https://chistulia.com.ua/category/krja-krja-shampun-detskiy-internet-magazin-online/.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч.3 ст.418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч.1 ст.155 Господарського кодексу України та ч.1 ст.420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч.1 ст.157 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», правова охорона надається торговельній марці, яка не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі, вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.

Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом. При цьому, використанням торговельної марки визнається:

- нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано;

- застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки.

З частини 2 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» вбачається, що не можуть одержати правову охорону також позначення, які, зокрема:

- звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання;

- складаються лише з позначень, що складаються лише з позначень, що є загальновживаними у сучасній мові або у добросовісній та усталеній торговельній практиці щодо товарів і послуг;

- складаються лише з позначень чи даних, що є описовими під час використання щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв`язку з ними, свідчать про вид, якість, склад, кількість, властивості, передбачене призначення, цінність товарів і послуг, географічне походження, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг, або на інші характеристики товарів чи послуг;

- можуть ввести в оману щодо товарів чи послуг, зокрема щодо їх властивості, якості або географічного походження;

- можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу;

- складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами;

- відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності;

Позначення, вказані в абзацах другому, третьому, четвертому, сьомому і восьмому цього пункту, можуть бути внесені до торговельної марки як елементи, що не охороняються, якщо вони не займають домінуючого положення в зображенні торговельної марки.

Крім того, відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з:

- торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг;

- торговельними марками інших осіб, якщо такі торговельні марки охороняються без реєстрації на території України на підставі міжнародних договорів України, зокрема торговельними марками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6Паризької конвенції щодо таких самих або споріднених з ними товарів і послуг;

- торговельними марками інших осіб, якщо такі торговельні марки охороняються без реєстрації на території України на підставі міжнародних договорів України, зокрема торговельними марками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6Паризької конвенції щодо неспоріднених товарів і послуг, якщо використання торговельної марки іншою особою щодо таких неспоріднених товарів і послуг свідчитиме про зв`язок між ними і власником добре відомої торговельної марки та може завдати шкоди інтересам такого власника;

- комерційними найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до НОІВ заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг;

- знаками відповідності (сертифікаційними знаками), зареєстрованими у встановленому порядку;

- торговельними марками, що використовуються іншою особою в іноземній державі, якщо заявка подана від свого імені агентом чи представником такої особи в розумінні статті 6Паризької конвенції без дозволу такої особи і відсутні докази, що обґрунтовують таке подання, за наявності заперечення такої особи.

Частиною 1 ст. 499 Цивільного кодексу України встановлено, що права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач є власником зареєстрованої 15.11.2005 (опубліковано 15.11.2005, бюл. № 11/2005) в Україні торговельної марки "Каченята КРЯ - КРЯ" за свідоцтвом України НОМЕР_2, класи Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП): 3, 5, 35.

Як зазначає позивач, торговельна марка "КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України № 288425 не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки може ввести в оману щодо товару або особи яка виробляє товар, та є схожою до ступеня змішування з торговельною маркою "Каченята КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України № 56042, власником якої є позивач.

Суд зазначає, що до предмету доказування у даній справі входять обставини щодо того, чи є оспорювана торговельна марка такою, що може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товар, а також чи є така торговельна марка схожа настільки, що її можна сплутати з торговельною маркою "Каченята КРЯ-КРЯ" за свідоцтвом України № 56042.

Частинами 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Суд відзначає, що у вирішенні спорів, пов`язаних із визнанням недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг з підстав невідповідності зареєстрованих знаків умовам надання правової охорони, для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань (зокрема, про те, чи займає певний елемент домінуюче положення у зображенні знака; чи є підстави вважати, що знак може вводити споживача в оману щодо місця походження та якості товарів, позначених цим знаком; які частини зображення є тотожними з іншим зображенням; чи є схожими знаки настільки, що їх можна сплутати тощо), з дотриманням принципів змагальності, рівності та диспозитивності господарському суду необхідно, якщо схожість не має очевидного характеру, призначати судову експертизу, не перебираючи на себе не притаманні суду функції експерта.

На підтвердження власних доводів позивачем було долучено до матеріалів справи, зокрема:

- висновок представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) № 1/10 від 12.10.2021;

- висновок експерта № 125-01 від 25.11.2022 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, складений для подання до суду;

Щодо висновку представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) № 1/10 від 12.10.2021, суд зазначає, що вказаний висновок складений особою, яка не є атестованим судовим експертом у розумінні Закону України "Про судову експертизу", а тому не приймається судом до розгляду як належний та допустимий доказ.

Дослідивши висновок експерта № 125-01 від 25.11.2022 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, складений для подання до суду, суд зазначає наступне.

Так, на вирішення експерта позивачем було поставлено наступне питання:

- чи є торговельна марка за свідоцтвом України № 288425 тотожною, або схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України № 56042?

У висновку експерта № 125-01 від 25.11.2022 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, складеному судовим експертом Петренко Сергієм Анатолійовичем для подання до суду, експерт дійшов наступного висновку:

- Торговельна марка за свідоцтвом України № 288425 є схожою настільки, що її можна сплутати із торговельною маркою за свідоцтвом України № 56042.

Суд зазначає, що судовим експертом у висновку №125-01 від 25.11.2022, зокрема встановлено, що:

- домінуючий елемент «КРЯ-КРЯ» торговельної марки за свідоцтвом України № 288425 є схожим за фонетичними (звуковими) та смисловими (семантичними) ознаками із торговельною маркою «Каченята КРЯ - КРЯ» за свідоцтвом України № 56042;

- торговельні марки за свідоцтвом України № 56042 та за свідоцтвом України № 288425 зареєстровані для маркування однорідних/споріднених товарів 3, 5 і послуг 35 класу МКТП;

- торговельна марка за свідоцтвом України № 288425 зареєстрована для послуг 44 класу МКТП, які є споріднені з товарами 3, 5 класів МКТП торговельної марки за свідоцтвом України № 56042.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За змістом ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи висновок експерта експерта №125-01 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.11.2022, суд вважає, що зазначений висновок містить відповідь на порушене питання, яка є обґрунтованою та такою, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, при цьому, висновок експерта складений кваліфікованим атестованим судовим експертом Петренко Сергієм Анатолійовичем, який має вищу технічну освіту (інженер хімік-технолог), вищу юридичну освіту (магістр), спеціальну вищу освіту в сфері інтелектуальної власності (магістр), науковий ступінь кандидата юридичних наук, вчене звання старший науковий співробітник, кваліфікацію судового експерта з питань інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.6. «Дослідження, пов`язані з комерційними (фірмовими) найменуванням, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними значеннями» (Свідоцтво Міністерства юстиції України № 1231 про присвоєння кваліфікації судового експерта, видане 04.04.2008 року, дійсне до 13.10.2023 року), стаж роботи в сфері інтелектуальної власності і експертний стаж з 2002 року.

Крім того, у висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст. 384 Кримінального кодексу України.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, висновок експерта №125-01 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.11.2022 приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

В той же час, відповідачами-1 та 2 зі своєї сторони не було надано висновку експерта із висновками, що відрізняються від того, що наданий судовим експертом Петренком С.А.

Статтею 431 Цивільного кодексу України встановлено, що порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: невідповідності зареєстрованої торговельної марки умовам надання правової охорони; наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про невідповідність умовам надання правової охорони торговельної марки «КРЯ-КРЯ» (комбінована) за свідоцтвом України № 288425 від 28.12.2020, встановленим ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», у зв`язку з чим наявні підстави для визнання свідоцтва України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020, яке зареєстровано за "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними установа (центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності відповідно до ст. 1 вказаного закону) повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, зокрема і на підставі ч. 4 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

Згідно ст. 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" установа - центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності. В ст. 2 цього Закону встановлено, що установа забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема, здійснює міжнародне співробітництво у сфері правової охорони інтелектуальної власності і представляє інтереси України з питань охорони прав на знаки для товарів і послуг в міжнародних організаціях відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 4 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 №10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться, в тому числі, відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково, які в силу п. 1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність».

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» від 23.08.2016 за № 585, Кабінет Міністрів України постановив: ліквідувати Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності; установити, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

16.06.2020 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" за № 703-IX, який набрав чинності 14.10.2020 року (в редакції 05.01.2022), яким було створено національний орган інтелектуальної власності та внесено зміни у відповідні закони, якими регулюються правовідносини в сфері інтелектуальної власності, зокрема і в Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 7, із наступними змінами), яким регулюються спірні правовідносини у даній справі.

Так, Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" було доповнено статтею 2-1 наступного змісту: Функції НОІВ виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. До владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема: приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішень щодо них; видача свідоцтв на торговельні марки, здійснення державної реєстрації торговельних марок; опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 № 1267-р «Про національний орган інтелектуальної власності» визначено: на виконання підпункту 1 пункту 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 16 червня 2020 р. N 703-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначити, що Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" виконує функції Національного органу інтелектуальної власності.

Тож, тимчасово функції Національного органу інтелектуальної власності було покладено на Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності".

Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 року № 943-р "Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності", було визначено, що Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" виконує функції Національного органу інтелектуальної власності.

Вказане розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 року № 943-р набрало чинності з 08.11.2022 року, отже функції Національного органу інтелектуальної власності, зокрема, і щодо ведення Реєстру торгівельних марок і внесення до Реєстру змін та відомостей, з 08.11.2022 перейшли від Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій".

За наведених обставин, у зв`язку з задоволенням вимоги про визнання свідоцтва України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020 недійсним, позовні вимоги Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" про зобов`язання Національний орган інтелектуальної власності Державну організацію "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (вул. Глазунова, буд. 1, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код - 44673629) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність" є обґрунтованими та також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Водночас, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведені приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України та задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача-2, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір у даній справі.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 1 848, 00 грн., так як, виходячи із заявленого розміру позовних вимог у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов`язаний сплатити судовий збір в сумі 4 962, 00 грн., однак сплатив - 6 810, 00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" - задовольнити.

2. Визнати недійсним свідоцтво України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020, яке зареєстровано за "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG").

3. Зобов`язати Національний орган інтелектуальної власності Державну організацію "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (вул. Глазунова, буд. 1, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код - 44673629) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на торговельну марку НОМЕР_1 від 28.12.2020 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

4. Стягнути з Компанії "ДАНСОН-БГ" ООД ("DANHSON-BG") (вул. Отец Паісій 26, Радомир, 2400, Республіка Болгарія) на користь Українсько-болгарського товариства з обмеженою відповідальністю "Пірана" (В`їзд Естакадний, буд. 3-А, м. Харків, 61080, ідентифікаційний код - 22699101) 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. - судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 01.05.2023

Суддя С. О. Щербаков