ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року

м. Київ

cправа №904/1725/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О.М. - головуючого, Кролевець О.А., Студенця В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Назаренко Н. Г.

від 05.09.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Дарміна М. О., Антоніка С. Г., Іванова О. Г.

від 23.12.2022

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та порожніх вагонів у розмірі 31 281,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу за прострочення доставки вантажу та порожніх вагонів у розмірі 31 281, 86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з лютого по квітень 2022 року мало місце порушення відповідачем статті 41 Статуту щодо прострочення строків доставки вантажу та порожніх вагонів, за що передбачене нарахування штрафу згідно зі статтею 116 Статуту залізниць України.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

У період з лютого 2022 по квітень 2022 Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" було здійснено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на своїх вісях, не поіменованих в алфавіті зі станцій: Самарівка, Нікополь, Черкаси, Жмеринка, Крюков-на-Дніпрі, Знам`янка, Жовті Води ІІ, Сула, П`ятихатки, Ізмаїл, Чорноморська, Індустріальна, Ароматна, Кам`янське, Білозір`я, Гнивань, Грекувата, Кривий Ріг-Головний, Правда, Гродівка, Нижньодніпровсь-Вузол, Росія до станції призначення Горяїново, Старовірівка Придніпровської залізниці, одержувач Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод".

Під час здійснення вказаних перевезень вантажів відповідачем було допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних №№ 47813365, 45226040, 45226016, 45226495, 45226024, 45226503, 41547597, 41547530, 41547514, 34382366, 41547506, 41547464, 41547498, 41547522, 41547589, 41547480, 41671405, 43224831, 42152298, 45003233, 43261999, 45943545, 45943552, 45943594, 45867553, 42504118, 42504126, 42499574, 43401124, 43271865, 43401132, 43401140, 43401157, 43262062, 43262021, 43261932, 43262435, 43401181, 43401173, 46059176, 46059168, 46151973, 42609107, 34651786, 43271873, 46215042, 46203311, 46451415, 46445896, 46541660, 46685178, 46613774, 46613790, 46739124, 46739280, 53502720, 53502738, 46203212, 53552469, 53550612, а саме вантаж доставлено одержувачу з порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

У зв`язку з цим позивач на підставі статті 116 Статуту залізниць України нарахував та просив суд стягнути з відповідача штраф у загальному розмірі 31 281,86 грн.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 у справі №904/1725/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних вагонів та вантажу у розмірі 29 019,59 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 301,62 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що календарними штемпелями на накладних №№ 47813365, 45226040, 45226016, 45226495, 45226024, 45226503, 41547597, 41547530, 41547514, 34382366, 41547506, 41547464, 41547498, 41547522, 41547589, 41547480, 41671405, 43224831, 42152298, 45003233, 43261999, 45943545, 45943552, 45943594, 45867553, 42504118, 42504126, 42499574, 43401124, 43271865, 43401132, 43401140, 43401157, 43262062, 43262021, 43261932, 43262435, 43401181, 43401173, 46059176, 46059168, 46151973, 42609107, 34651786, 43271873, 46215042, 46203311, 46451415, 46445896, 46541660, 46685178, 46613774, 46613790, 46739124, 46739280, 53502720, 53502738, 46203212, 53552469, 53550612 підтверджується, що вантаж доставлено одержувачу з порушенням встановленого терміну доставки, який визначений згідно зі статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

За результатами здійсненої місцевим господарським судом перевірки наданого позивачем розрахунку та контррозрахунку відповідача за залізничними накладними № 34382366 від 08.02.2022, № 45003233 від 01.02.2022, № 45226040 від 08.02.2022, №43224831 від 18.02.2022, № 43401124, №43401132, №43401140, №43401157, №43401173, №43401181 від 16.03.2022, № 42609107 від 21.03.2022, № 42152298 від 19.02.2022 , місцевий господарський суд погодився із запереченнями відповідача щодо помилкового нарахування штрафу у сумі 2 262,27 грн. та прийняв до уваги його контррозрахунок.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафу до 1 гривні місцевий господарський суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні істотні обставини та не надані відповідачем належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 у справі №904/1725/22 залишено без змін.

Оскільки сторонами не оспорювалась правильність висновків суду першої інстанції в частині визначення розміру штрафу у сумі 29 019,59 грн., апеляційний суд не перевіряв правильність висновків в частині прийняття до уваги контррозрахунку відповідача і остаточного визначення штрафу в вищенаведеному розмірі.

Погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, апеляційний суд зазначив, що відповідач не надавав належних і допустимих доказів на підтвердження доводів щодо наявності обставин, які б дозволили суду першої інстанції задовольнити клопотання щодо зменшення розміру заявленого штрафу.

Також апеляційний господарський суд дійшов висновку, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність; відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором; не спростовано встановлені судом першої інстанції обставини в частині того, що відповідач не надав суду доказів звернення до позивача про настання форс-мажорних обставин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2022 у справі №904/1725/22, в якій просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга подана на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та статей 3, 551 Цивільного кодексу України, в період введення воєнного стану в Україні, з урахуванням обставин у спірних правовідносинах та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Також скаржник зазначає, що на даний час існує неоднакове застосування судами положень статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України з урахуванням введення воєнного стану в Україні.

У скарзі зазначено, що судами при винесенні оскаржуваних рішень, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи відсутність у справі доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача, а також враховуючи стратегічне значення Акціонерного товариства «Українська залізниця», як важливого підприємства залізничного транспорту, яке здійснює в першу чергу на даний час перевезення військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги, безпідставно не зменшено штраф, заявлений позивачем до стягнення.

Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги того, що наказом Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 №571 «Про деякі питання обчислення термінів доставки на залізничному транспорті України» зупинено на період дії в Україні воєнного стану та протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану дію пункту 1.1 глави 1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №865/5086.

На думку скаржника, відповідно до накладних №43261999, 45943?45, 45943552, 45943594, 45867553, 42504118, 42504126, 42499574, 43401124, 43271865, 43401132, 43401140, 43401157, 43622062, 43262021, 43261932, 43262435, 43401181, 43401173, 46059176, 46059168, 46151973, 42609107, 34651786, 43271873, 46215042, 46203311, 46451415, 46445896, 46541660, 46685178, 46613774, 46613790, 46739124, 46739280, 53502720, 53502738, 46203212, 53552469, 53550612 затримка доставки вантажу відбулася в період дії в Україні воєнного стану, а тому враховуючи зупинення на період дії в Україні воєнного стану дію пункту 1.1 глави 1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, Акціонерне товариство «Укрзалізниця» звільняється від відповідальності щодо порушення термінів доставки вантажу.

Також скаржник вказав, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на даний час розглядається низка судових справ за позовами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу з заявленим клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанції

Доводи скаржника про звільнення від відповідальності за порушення термінів доставки вантажу в період дії в Україні воєнного стану з посиланням на наказ Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 №571 Верховним Судом відхиляються як безпідставні з огляду на наступне.

Підпунктом 1.1 глави 1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено терміни, у які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 №571 «Про деякі питання обчислення термінів доставки на залізничному транспорті України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.2022 за №927/38263, зупинено на період дії в Україні воєнного стану та протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану дію пункту 1.1 глави 1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 865/5086.

Згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 №571, цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічні положення містяться у статті 5 Цивільного кодексу України.

Конституційним Судом України неодноразово було розтлумачено зміст положень статті 58 Конституції України, зокрема, висновками викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012. Так, Конституційним Судом України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначалось, що Конституція України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Водночас, Конституційним Судом України визначено, що вказані положення статті про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Верховний Суд звертає увагу, що наказ Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 № 571 не пом`якшує і не скасовує відповідальність особи, оскільки зупиняє дію положення, яким визначено терміни доставки, а не відповідальність за порушення цих термінів, та не містить прямої вказівки про його зворотню дію в часі.

Згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 № 571, цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Зважаючи на вищезазначене, безпідставними є доводи касаційної скарги про неврахування судами при покладенні на відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, положень Наказу Міністерства інфраструктури України від 29.07.2022 № 571, оскільки правовідносини з доставки вантажу виникли у цій справі між сторонами у період з лютого по квітень 2022 року, тобто до прийняття вказаного наказу, а тому положення вказаного наказу на правовідносини сторін у даній справі не розповсюджуються.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з тим, що судами попередніх інстанцій не зменшено штраф, заявлений позивачем до стягнення.

Відповідач у даній справі у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про зменшення суми штрафних санкцій до 1 грн.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суди попередніх інстанцій виходили з того, що у даній справі відсутні істотні обставини та не надані відповідачем належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін. Також апеляційний господарський суд дійшов висновку, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність; відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором; не спростовано встановлені судом першої інстанції обставини в частині того, що відповідач не надав суду доказів звернення до позивача про настання форс-мажорних обставин.

Верховний Суд вважає помилковими висновки господарських судів попередніх інстанцій щодо відсутності у даній справі виняткових обставин для можливості застосування зменшення розміру неустойки, з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Як вбачається із встановлених судами обставин, зобов`язання з доставки вантажів було виконано відповідачем в більшій мірі з незначним простроченням.

Суди попередніх інстанцій помилково не врахували ту обставину, що хоча доставку було здійснено з простроченням термінів, передбачених статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами, однак саме зобов`язання з доставки було виконано, тобто не враховано ступінь виконання боржником, що слід було врахувати відповідно до положень частини 1 статті 233 ГК України.

Крім того, в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб (Закон України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"). Воєнний стан продовжувався, зокрема Законом України від 07.02.2023 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", державні підприємства та територіально-галузеві об`єднання залізниці включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.

В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обов`язки щодо виконання юридичними особами військово-транспортного обов`язку.

Приписами частин 1 та 2 статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" унормовано, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.11.2015 №891 затверджено Порядок організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 12 Порядку підприємства залізничного транспорту забезпечують: виконання планів військових залізничних перевезень; надання рухомого складу для військових залізничних перевезень; рух військових поїздів залізницею згідно з відповідним графіком; військові ешелони, військовий транспорт, що рухається під охороною військової варти, водою, засобами опалення, освітлення; надання вантажно-розвантажувальних пристроїв та знімного військового обладнання згідно з нормативно-правовими актами; здійснення контролю за переміщенням військових ешелонів, а також в окремих випадках військового транспорту, їх першочергове навантаження та доставку за призначенням.

За пунктом 25 Порядку рухомий склад для забезпечення провадження діяльності військових частин Збройних Сил повинен утримуватися у справному стані і своєчасно проходити планово-попереджувальний ремонт та технічне обслуговування.

У цьому випадку Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, не врахували інших обставин, що мають істотне значення в контексті застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема, обставини щодо необхідності дотримання відповідачем військово-транспортного обов`язку в умовах воєнного стану (виконання планів перевезення, надання рухомого складу для військових залізничних перевезень, утримання рухомого складу у справному стані, тощо), що передбачає матеріально-технічне забезпечення і не може не залежати від фінансового становища підприємства.

Враховуючи те, що відповідач має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, на нього покладено обов`язок щодо утримання у справному стані рухомого складу для забезпечення діяльності Збройних Сил України, місцевий та апеляційний господарські суди помилково не врахували такі інші обставини, які мають істотне значення, оскільки вони заслуговують на увагу в розумінні частини першої статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Вказана обставина не залежить від того, в який саме період відбувались перевезення вантажів відповідачем (до початку чи після введення воєнного стану в Україні).

У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звертав увагу суду, що зобов`язання з перевезення виконано в повному обсязі, вантаж доставлено, а Акціонерне товариство «Укрзалізниця» має стратегічне значення для економіки держави.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Проте суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факт виконання відповідачем зобов`язання з незначною прострочкою, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для застосування частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

У оскаржуваних судових рішеннях не наведено конкретних мотивів відхилення доводів відповідача щодо таких підстав для зменшення розміру неустойки, як (І) фактичне виконання зобов`язання (ступінь виконання); (ІІ) важливе стратегічне значення підприємств боржника для економіки, безпеки і оборони держави (інший інтерес, інші обставини), чим суди припустилися порушення норм матеріального права, зокрема, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у відзиві на позовну заяву просило зменшити розмір нарахованого штрафу до 1 грн.

У касаційній скарзі Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просить скасувати рішення та постанову у справі №904/1725/22 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін вважає за можливе зменшити встановлений судами розмір штрафу на 50 %, тобто до 14 509, 80 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України).

Суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 233 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для часткового зменшення розміру штрафу та застосування до спірних правовідносин статтей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.

З огляду на наведене касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - зміні шляхом зменшення розміру штрафу на 50 %.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник із неправильних дій відповідача, які призвели до порушення зобов`язання щодо своєчасної доставки, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 у справі №904/1725/22 змінити, зменшивши розмір штрафу за несвоєчасну доставку до 14 509, 80 грн.

В решті постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 у справі №904/1725/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

В. Студенець