ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.04.2023 р. Справа №5015/118/11

Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 20.04.2023 про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11

у справі за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", м. Київ,

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", с. Коростів Сколівського району Львівської області

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської перебуває справа №5015/118/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач".

15.09.2010 року ухвалою Господарського суду Львівської області провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року апеляційну скаргу ТзОВ "Укравтозапчастина" задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 року у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Ухвалою від 08.02.2011 р. введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Скочка І.Я.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2011 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 08.02.2011 р. в у справі №5015/118/11 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Справу повернуто в місцевий господарський суд.

Постановою господарського суду від 15.07.2011 р. ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 06.08.2011 р. в газеті "Голос України" №143 (5143) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 06.12.11 р. заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Скочка І.Я. про дострокове припинення його повноважень, як ліквідатора ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" задоволено, повноваження арбітражного керуючого Скочка Івана Ярославовича, як ліквідатора банкрута - припинено.

Ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Хомишина Ігора Григоровича (ліцензія серії АВ №499060 Державного департаменту з питань банкрутства від 21.12.2009 р., який проживає за адресою: м. Львів, вул. Поліщука, 87-а/17, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 18.05.2016 задоволено заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Хомишина Ігора Григоровича про дострокове припинення його повноважень, як ліквідатора ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", припинено повноваження арбітражного керуючого Хомишина Ігора Григоровича, як ліквідатора банкрута та призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича (свідоцтво №163 від 07.02.2013; поштова адреса: 79041, м. Львів, вул. Рівна, 21/31).

Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду.

05.04.2023 на електронну адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 04.04.2023 про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11.

Ухвалою від 06.04.2023 Господарський суд Львівської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 04.04.2023 за вх. №8535/23 про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11 визнав необґрунтованою та ухвалив передати матеріали справи №5015/118/11 та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" про відвід судді Чорній Л.З. для автоматизованого розподілу з метою визначення судді, який вирішуватиме питання про відвід судді Чорній Л.З. у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України та ч. 3 ст. 39 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2023, для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначено суддю Артимовича В.М. для розгляду даної заяви про відвід судді Чорній Л.З. у справі №5015/118/11.

Ухвалою суду від 10.04.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 04.04.2023 (вх. № 8535/23 від 05.04.2023) про відвід судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11 відмовлено; справу №5015/118/11 повернуто раніше визначеному складу суду для розгляду.

20.04.2023 на електронну адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 20.04.2023 про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.04.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 20.04.2023 за вх. №9778/23 про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11 визнано необґрунтованою; передано матеріали справи №5015/118/11 та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" про відвід судді Чорній Л.З. для автоматизованого розподілу з метою визначення судді, який вирішуватиме питання про відвід судді Чорній Л.З. у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України та ч. 3 ст. 39 ГПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023, для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначено суддю Морозюка А.Я. для розгляду даної заяви про відвід судді Чорній Л.З. у справі №5015/118/11.

Заява про відвід мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 суддя Чорній Лідія Захарівна відмовила у задоволені цілого ряду скарг на ліквідатора Козія В.Ю., які були подані в різний період часу різними скаржниками ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» та ТОВ «ЛЗА», а саме: скарги Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" за вх. № 2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; скарги Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" за вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП "Мібул" та ФОП Гаврилюка О.Р.; заяви-скарги за вх. № 42388/19 від 11.10.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників провадження у справі на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; скарги за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; скарги за вх. № 680/19 від 07.03.2019 Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; скарги за вх. № 5805/16 від 06.12.2016 Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" на бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. у веденні актуального реєстру вимог; скарги за вх. № 682/19 від 07.03.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Укравтозапчастина", Гаврилюка О.Р.

Заявник посилається на те, що ні ГПК України, ні Кодекс України з процедур банкрутства не передбачають можливість спільного розгляду скарг на дії (бездіяльність) ліквідатора та не допускається розширювальне тлумачення закону щодо повноважень судового органу в силу спеціально-дозвільного принципу правового регулювання («заборонено все, окрім прямо дозволеного законом»), проте Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., незаконно здійснюючи спільний розгляд семи окремих скарг, порушив відповідний принцип та конституційні положення - ст. 19 Конституції України. Також, зазначає, що головуюча суддя Чорній Л.З. не постановила жодної ухвали про спільний розгляд скарг на дії (бездіяльність) ліквідатора Козія В.Ю., оскільки апріорі суддя Чорній Л.З. не могла здійснювати їх спільний розгляд внаслідок відсутності прямої вказівки закону. Натомість Господарський суд Львівської області (суддя Чорній Л.З.) 06.11.2019 постановила дві окремі ухвали про призначення до розгляду наступних скарг: 1. Скарг ТОВ «ЛЗА» за вх. № 3424/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю.; за вх. № 3426/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю.; за вх. № 682/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Укравтозапчастина», ФОП Гаврилюка О.Р.; за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю.; за вх. № 2072/19 від 30.07.2019 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство забезпеченого кредитора. 2. Скарг ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» за вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП «Мібул» і ФОП Гаврилюка О.Р.; за вх. № 680/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ «УКЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю.

ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вважає, що внаслідок одночасного розгляду усіх семи скарг на дії та бездіяльність ліквідатора Козія В.Ю. фактично відбулось застосування ст. 173 ГПК України («Об`єднання і роз`єднання позовів»), але суддя Чорній Л.З. не лише порушила відповідні вимоги щодо об`єднання, (не прийняла ухвалу про об`єднання), але й вийшла за межі, встановлені законом, порушивши спеціально-дозвільний принцип правового регулювання. На думку заявника, така нестабільна позиція судді Чорній Лідії Захарівни щодо порядку розгляду скарг на дії та бездіяльність ліквідатора Козія В.Ю. - спершу окремe призначення розгляду скарг та в подальшому розгляд усіх сім скарг протягом одного судового засідання, в результаті якого було прийнято Ухвалу від 07.07.2021 року у справі №5015/118/11, викликає сумніви щодо неупередженості судді Чорній Л.З. при розгляді справи про банкрутство. При цьому, суддя Чорній Л.З., толеруючи незаконним діям та бездіяльності ліквідатора Козія В.Ю., не здійснювала розгляд семи скарг ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» та ТОВ «ЛЗА» протягом тривалого часу (перша скарга була подана у 06.12.2016 році, а ухвала у справі №5015/118/11 була прийнята лише 07.07.2021 року), чим затягувала здійснення провадження у справі №5015/118/11 про банкрутство ТОВ «УК «ЛА», що негативно впливає на інтереси власників та кредиторів боржника та призводить до порушення ч.1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» посилається на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Розглянувши заяву ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» про відвід судді Чорній Л.З. від розгляду справи №5015/118/11, суд вважає, що підстави для відводу судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11 відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

В силу приписів ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, заявник, як на підставу відводу, посилається п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, відповідно до яких, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Щодо твердження заявника про існування обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, суд вказує на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" за вх. № 2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" за вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП "Мібул" та ФОП Гаврилюка О.Р. відмовлено. У задоволенні заяви-скарги за вх. № 42388/19 від 11.10.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників провадження у справі на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 680/19 від 07.03.2019 Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 5805/16 від 06.12.2016 Приватного акціонерного товариства "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" на бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. у веденні актуального реєстру вимог відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 682/19 від 07.03.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Укравтозапчастина" відмовлено. Розгляд справи відкладено та зобов`язано ліквідатору надати звіт про виконану роботу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просило скасувати п.1-7 ухвали Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 та постановити нове рішення, яким повністю задоволити вимоги скарг поданих ПАТ "ВНК Розточчя СТ" за вх. №5805/16 від 06.12.2016, вх.№2987/18 від 12.11.2018, вх. №3425/18 від 18.12.2018, вх.№680/19 від 07.03.2019 та вимоги скарг поданих ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" за вх.№682/19 від 07.03.2019, вх.№2070/19 від 30.07.2019 та вх.№42388/19 від 11.10.2019.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у справі №5015/118/11 у задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ВНК Розточчя СТ" від 22.07.2021 (вх. ЗАГС. №01-05/2524/21 від 26.07.2021) відмовлено. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 залишено без змін.

Доводи заявника не є підставою, передбаченою ст. 35 ГПК України, для відводу судді, оскільки вони фактично зводяться до незгоди сторони спору з процесуальними діями та рішеннями головуючого судді під час розгляду справи.

Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, вірне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінювання доказів, є предметом дослідження у відповідному апеляційному господарському суді або касаційному господарському суді, та не є підставою для відводу судді.

Частиною 4 ст. 35 ГПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Також, у заяві про відвід ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» посилається на те, що суд порушує розумний строк розгляду справи та допускається порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: правова та фактична складність справи, поведінка заявника, інших учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (справи "Фрідлендер проти Франції", "Федіна проти України", "Матіка проти Румунії", "Літоселітіс проти Греції").

Критерій розумності строку розгляду справи визначений у листі Верховного Суду України від 25.01.2006, № 1-5/45 "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ", в якому зазначено, що критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" зазначив, що [. . .] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії"). Таким чином, у кожній справі постає питання оцінки, що залежатиме від конкретних обставин.

Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою надання учасникам судового процесу можливості для реалізації їх процесуальних прав, керуючись завданням господарського судочинства, визначеним ч. 2 ст. 2 ГПК України, судом здійснюється розгляд заяв в розумні строки.

Обставини, які покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Європейський суд з прав людини зазначив, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, № 16695/04 від 15.07.2010 р.).

Як визначено статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У контексті означеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Частиною 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Як слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини, за умови конкуренції у судовій практиці двох принципів вимог процесуального законодавства, а саме, дотримання змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи, суд має зберегти баланс забезпечення справедливого публічного розгляду справи та дотримання розумного строку.

Так, у своїй діяльності суд виходить з того, що бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (Niderцst-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), заява №104/1995/610/698, п. 30). Застосовуючи зазначений підхід, Верховний Суд у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №134/18/13-ц, виходив також з того, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" №54111/07); справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення "Mirolubovs and Others v. Latvia", №798/05, №103).

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

При цьому конкуренція двох принципів змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи повинна вирішуватися шляхом пошуку справедливого балансу між сутнісними та часовими вимогами для суду забезпечити справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Базовим у цьому аспекті є підхід, згідно з яким бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження. В свою чергу, за необхідності отримати належні докази та у разі залучення до участі у справі нових учасників суд має відкласти розгляд справи, оскільки сторонам повинна бути надана можливість повідомити про будь-які докази, необхідні для успіху їх справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Тобто, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

До того ж, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Коніг проти Федеративної Республіки Германія" сформовано критерії розумності строків судового розгляду, до яких віднесено складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади (насамперед суду), важливість предмета позову для заявника у справі.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

За таких обставин доводи заявника не містять посилань на наявність передбачених законом обставин, які є підставами для відводу, не містять належних обґрунтувань про те, що суд прямо чи опосередковано зацікавлений в результаті розгляду справи та є упередженим.

Згідно зі ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Враховуючи, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" про відвід викладена письмово та є зрозумілою, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання і важає за можливе її розгляд без повідомлення сторін.

Отже, у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи атомобілебудування" про відвід судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11 заявником не зазначено та до заяви не долучено належних і допустимих доказів про наявність підстав для відводу. Заявником у поданій заяві документально не обґрунтовано обставин, визначених вимогами ст.ст. 35, 36 ГПК України.

З огляду на викладене, заявник не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про наявність передбачених ст. ст. 35, 36 ГПК України підстав для відводу судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11, тому такий відвід є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 35, 36, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" від 20.04.2023 (вх. № 9778/23 від 20.04.2023) про відвід судді Чорній Л.З. у справі № 5015/118/11 відмовити.

2. Справу № 5015/118/11 повернути раніше визначеному складу суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строк, передбачений ст. 235 ГПК України, та оскарженню не підлягає.

Суддя Морозюк А.Я.