УХВАЛА

27 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 902/1079/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Кібенко О. Р.

за участю секретаря судового засідання - Крапивної А. М.,

та представників:

ТОВ "Ліант" - не з`явився

ТОВ "Поділля Агропродукт" - Барішевський О. В.

ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" - Спектор Ю. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 (головуючий суддя - Грязнов В. В., судді - Бучинська Г. Б., Олексюк Г. Є.)

у справі № 902/1079/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліант"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт"

про стягнення 949 407,58 грн пені, інфляційних втрат та річних

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліант", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК"

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліант" (позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" (відповідач за первісним позовом) про стягнення 949 407,58 грн заборгованості, що нарахована у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 26/08/20-2 від 26.08.2020, право вимоги за яким згідно Договору № 1 від 30.09.2021 перейшло до позивача, як нового кредитора.

2. У позовній заяві ТОВ "Ліант" посилається на недотримання ТОВ "Поділля Агропродукт" строків оплати, встановлених п.2.3 Основного договору, що порушує права та законні інтереси первісного кредитора - ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" як сторони Основного договору. Позивач зауважує, що з метою досудового врегулювання спору ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" надіслало ТОВ "Поділля Агропродукт" претензію № 1 від 10.08.2021 про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, відповіді на яку упродовж 30 днів відповідач не надав.

3. Разом з цим ТОВ "Поділля Агропродукт" (позивач за зустрічним позовом) звернулося до суду з зустрічним позовом до ТОВ "Ліант" (відповідач 1 за зустрічним позовом) та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" (відповідач 2 за зустрічним позовом) про визнання недійсним Договору № 1 про відступлення права вимоги від 30.09.2021, укладеного між ТОВ "Ліант" та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК".

4. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, заявник зазначає, що внаслідок укладення оспорюваного Договору з нерезидентом України третейське застереження, яке містилося в Основному договорі, фактично анульовано, чим було звужено права відповідача у справі на судовий захист. Тобто, на переконання позивача за зустрічним позовом, відповідачами за зустрічним позовом внесено зміни в умови Основного договору, що вказує на порушення вимог статті 514 Цивільного кодексу України. Крім того, заявник вказує на недотримання сторонами оспорюваного договору вимоги щодо отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.07.2022 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Поділля Агропродукт" на користь ТОВ "Ліант" 391 539,60 грн пені, 423 953,47 грн інфляційних втрат, 95 483,22 грн 3% річних. В частині вимог про стягнення 38 431,29 грн інфляційних втрат у задоволенні позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Поділля Агропродукт" - відмовлено.

6. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що першочерговому вирішенню підлягають зустрічні позовні вимоги, оскільки характер спірних правовідносин, в разі задоволення зустрічного позову виключає задоволення первісного позову.

7. Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд виходив з того, що звернувшись з вимогою про визнання недійсним Договору № 1 від 30.09.2021 про відступлення права вимоги, ТОВ "Поділля Агропродукт" не навело доводів та не довело належними та допустимими доказами наявності порушених цивільних прав внаслідок укладення ТОВ "Ліант" та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" оспорюваного договору. Крім того, суд першої інстанції критично оцінивши умову п.6.3 Основного договору щодо необхідності згоди іншої сторони на заміну сторони в зобов`язанні та повідомлення нового кредитора або боржника про Третейське застереження, дійшов висновку, що сторони узгодили необхідність отримання згоди іншої сторони виключно у разі заміни боржника.

8. Обґрунтовуючи висновок про часткове задоволення первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Ліант" є належним позивачем та вправі звертатись з вимогою про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання ТОВ "Поділля Агропродукт" грошового зобов`язання за Договором № 26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг. Крім того, перевіривши правильність нарахувань за невиконання грошового зобов`язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України та п.4.7 Основного договору, суд першої інстанції, дійшов висновку про підставність вимоги про стягнення 391 539,60 грн пені, 423 953,47 грн інфляційних втрат та 95 483,22 грн 3% річних та необґрунтованість заявлених до стягнення 38 431,29 грн інфляційних втрат через неправильне визначення періодів нарахування.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 рішення Господарського суду Вінницької області від 08.07.2022 скасовано та ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір № 1 відступлення права вимоги від 30.09.2021, укладений між ТОВ "Ліант" та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК". У задоволенні первісного позову ТОВ "Ліант" про стягнення з ТОВ "Поділля Агропродукт" 949 407,58 грн заборгованості відмовлено повністю.

10. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що зі змісту Основного договору вбачається, що фактично його пункт 6.3 містить третейську угоду у вигляді третейського застереження із вказівкою про конкретно визначений третейський суд; третейське застереження викладено в письмовій формі, підписане сторонами та скріплене відтисками їх печаток. Обставин недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання угоди сторін про передачу даного спору на вирішення третейського суду апеляційним господарським судом не встановлено.

11. Разом з цим апеляційний господарський суд зазначив, що правовий аналіз статті 514 Цивільного кодексу України свідчить про те, що згідно договору про відступлення права вимоги, до ТОВ "Ліант" перейшло право вимоги за договором надання послуг разом із третейським застереженням. Проте, матеріали справи свідчать, що укладений 30.09.2021 між ТОВ "Ліант" та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" Договір відступлення права вимоги не містить застереження щодо передачі спорів на розгляд Третейського суду при Рівненській торгово-промисловій палаті.

12. Суд апеляційної інстанції зазначив, що наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону, є першочерговою, обов`язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і не підтвердження її укладення унеможливлює розгляд спору третейським судом, тобто свідчить про непідвідомчість справи цьому суду. Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

13. Так, за висновками апеляційного господарського суду, виключивши дану умову Основного договору, новий кредитор, який є нерезидентом, фактично обмежив права боржника, позбавивши можливості вирішувати спори згідно вимог Закону України "Про третейські суди".

14. Крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що пунктом 2.4 Договору № 1 відступлення права вимоги від 30.09.2021, сторони визначили, що у відповідності до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у Основному договорі здійснюється без згоди боржника. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що в Основному договорі сторони погодили, що у разі заміни кредитора або боржника у зобов`язані за згодою сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження. Проте матеріали справи не містять, а відповідачі за зустрічним позовом не надали суду ні доказів згоди на заміну кредитора, ні доказів повідомлення нового кредитора про існування Третейського застереження.

15. З огляду на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що уклавши Договір № 1 відступлення права вимоги без повідомлення боржника, як це передбачено умовами Основного договору, а також виключивши істотну умову з третейським застереженням ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" та ТОВ "Ліант" порушили умови Основного договору, що свідчить про необхідність захисту порушеного права ТОВ "Поділля Агропродукт" шляхом визнання недійсним Договору № 1 від 30.09.2021 відступлення права вимоги.

16. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що задоволення зустрічного позову зумовлює відмову у стягненні з ТОВ "Поділля Агро-продукт" нарахованих пені, інфляційних втрат та річних за первісним позовом, оскільки права ТОВ "Ліант" на стягнення коштів не є порушеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

17. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022, а справу № 902/1079/21 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

18. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17.

19. Також доводи касаційної скарги обґрунтовані порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які полягають у виході судом апеляційної інстанції за межі предмету спору.

Позиція інших учасників справи

20. ТОВ "Ліант" подало відзив, у якому частково погоджується з доводами касаційної скарги, просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

21. ТОВ "Поділля Агропродукт" подало відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Розгляд заяв і клопотань

22. 25.04.2023 представник ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" подав до Верховного Суду клопотання/заяву з письмовими поясненнями щодо вимог зустрічного позову у цій справі, які по своїй суті є доповненнями до касаційної скарги.

23. Відповідно до приписів частини 1 статті 298 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

24. Згідно з частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

25. Відповідно до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

26. Отже скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом вказаного строку, а суд касаційної інстанції не уповноважений під час розгляду касаційної скарги змінювати такий строк.

27. Водночас доповнення до касаційної скарги, викладені у наведеному клопотанні/заяві, подані заявником з пропуском передбаченого законом строку на касаційне оскарження, тому залишаються Судом без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

28. 26.08.2020 ТОВ "Поділля Агропродукт" (замовник) та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" (виконавець) уклали договір № 26/08/20-2 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - Основний договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

29. Пунктом 2.3 Основного договору врегульовано умови оплати послуг. За відсутності зауважень щодо наданих послуг, замовник підписує Акт передачі-прийняття наданих послуг протягом 10 банківських днів після його отримання, а також отримання документів, що підтверджують надання послуг згідно договору, а саме: два оригінальних примірники товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, складені за формою наведеною в Додатку № 5, що є невід`ємною частиною цього договору, два оригінальних примірника Реєстру ТТН, перевезень, згідно Додатку № 4. У разі наявності претензій щодо наданих послуг, замовник протягом 15 робочих днів з моменту отримання Акту передачі-прийняття наданих послуг, зобов`язаний направити мотивовану відмову від підписання акту.

30. Пунктом 4.7 Основного договору сторони визначили, що за порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання.

31. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині не виконаних зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього договору до повного виконання (п.6.1 Основного договору).

32. Сторони у п.6.3 Основного договору узгодили, що усі спори розбіжності, вимоги або претензії між сторонами, що виникли з цього договору (правочину) або у зв`язку з ним, або витікають з нього, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності сторони будуть прагнути вирішити шляхом переговорів. Усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в Третейському суді при Рівненській торгово-промисловій палаті, місцезнаходження якого за адресою: 33028, м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 19 (далі - Третейський суд) відповідно до регламенту зазначеного суду. На підставі цієї третейської угоди підлягають розгляду також будь-які інші суперечки між сторонами, які не виникають із зазначеного у попередньому абзаці цього пункту Договору, але є наслідком визнання цього Договору недійсним, або таким, що не був укладений. Сторони дійшли взаємної згоди, що третейський розгляд здійснюється Третейським судом, в складі одного третейського судді, який призначається в порядку, передбаченому Регламентом зазначеного суду. Про місце проведення третейського розгляду сторони повідомляються ухвалою суду. Мова третейського розгляду українська. Сторони не вважають за необхідне ведення протоколу засідання Третейського суду і дійшли згоди, що у випадку неявки сторін або однієї сторони на засідання Третейського суду суддя може розглянути спір без участі сторони (сторін) за наявними у справі документами (доказами). У разі неявки відповідача до суду він має право подати до суду письмовий відзив. Рішення Третейського суду буде остаточним і обов`язковим для сторін. Сторони зобов`язуються добровільно виконувати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони дійшли згоди, що у разі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні за згодою Сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження. Ця угода укладена сторонами на підставі й у відповідності зі статтями 1, 5, 6, 12 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 № 1701-IV, статей 212, 626-628 Цивільного кодексу України.

33. Згідно Основного договору ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" надало, а ТОВ "Поділля Агропродукт" прийняло транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується Актами наданих послуг та не спростовується учасниками справи. ТОВ "Поділля Агропродукт" у повному розмірі оплатило вартість отриманих послуг, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

34. 30.09.2021 ТОВ "Ліант", що зареєстроване за законодавством Республіки Молдова та ТОВ "Автоспецтранс ТЕК" уклали Договір № 1 відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за Договором № 26/08/20-2 від 26.08.2020 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, укладеним між первісним кредитором та юридичною особою ТОВ "Поділля Агропродукт".

35. Згідно п.1.2 Договору новий кредитор замість первісного кредитора повністю одержує право вимоги до боржника щодо належного виконання зобов`язань за Основним договором на суму 955 731,34 грн, що на дату укладання цього Договору становить еквівалент 35 962,20 доларів США (сума відступлених прав вимоги).

36. Також сторони узгодили, що підписанням Договору № 1 відступлення права вимоги вони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за Основним договором. До нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у Основному договорі в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, з урахуванням особливостей, встановлених законодавством України. Одночасно з під-писанням цього Договору первісний кредитор передає новому кредитору обов`язок повідомлення боржника про відступлення права вимоги за Основним договором. У відповідності до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у Основному договорі здійснюється без згоди боржника (пункти 2.1-2.4 Договору).

37. Пунктом 5.3 Договору № 1 сторони погодили, що відступлення права вимоги за цим договором жодним чином не змінює жодних умов, передбачених Основним договором.

38. 11.10.2021 ТОВ "Ліант" надіслало на адресу ТОВ "Поділля Агропродукт" повідомлення № 12/10 про заміну кредитора у зобов`язанні, що підтверджується описом вкладення, поштовою накладною та чеком підприємства зв`язку від 11.10.2021.

Позиція Верховного Суду

39. Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та заперечення проти задоволення касаційної скарги, викладені у відзиві, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" слід закрити, виходячи з наступного.

40. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

41. Так, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про застосування апеляційним господарським судом норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17.

42. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

43. Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

44. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

45. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

46. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.

47. Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

48. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

49. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

50. Задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

51. Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

52. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

53. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

54. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду у справах, на які посилався скаржник, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

55. Так, у справі № 911/3039/19 позивач (покупець) звернувся із позовом про визнання договору поставки недійсним з тих підстав, що в порушення вимог статуту договір був укладений його директором без згоди наглядової ради. Задовольняючи позов у цій справі, Верховний Суд констатував, що суди попередніх інстанцій не встановили реальної обізнаності відповідача про наявність обмежень у директора позивача на укладення правочинів, а отже відповідач (постачальник) міг розумно покладатися на відомості з ЄДР, у якому відсутня інформація про обмеження повноважень директора позивача. При цьому за висновками Верховного Суду навіть реальне ознайомлення відповідача зі статутом не дозволило би йому дійти однозначного висновку про наявність обмежень з огляду на складне та неоднозначне формулювання положення статуту позивача щодо такого обмеження. Крім того, встановлені у цій справі обставини за висновком касаційного суду свідчать про те, що поведінка позивача у спірних правовідносинах була суперечливою і має ознаки зловживання правом.

56. Колегія суддів зазначає, що постанова Верховного Суду у справі № 911/3039/19 хоча і ухвалена за схожого предмета спору з тим, що має місце в цій справі, але за інших підстав позову, іншої фактично-доказової бази та відмінних встановлених обставин справи, ніж у справі, що переглядається, тобто справи є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

57. У справі № 917/1307/18 Верховним Судом розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування сторонами концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

58. При цьому, у наведеній справі спір стосувався різного тлумачення сторонами спору дати укладення договору поставки сої, з яким безпосередньо пов`язаний момент виникнення зобов`язання щодо поставки товару.

59. Колегія суддів зазначає, що правовідносини у справі № 917/1307/18 не є подібними ні за предметом позову, ні за підставами позову, ні за змістом позовних вимог, ні за встановленими судом фактичними обставинами, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, а застосований принцип змагальності до відповідних правовідносин, пов`язується саме із встановленими судами фактичними обставинами та оцінкою доказів.

60. У справі № 761/26815/17 розглядались позовні вимоги про скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, обґрунтовані тим, що позивач у вказаній справі відповідно до договору дарування нежитлового приміщення є власником нежитлових приміщень першого поверху. Рішенням загальних зборів членів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку йому, як власнику зазначених нежитлових приміщень, підвищено плату за утримання та обслуговування житлово-будинкового комплексу за 1 кв. м загальної площі нежитлового приміщення. Таке підвищення плати обґрунтоване зростанням тарифів на електроенергію, воду та водовідведення, теплову енергію, зростання мінімальної заробітної плати. На дату прийняття цього рішення позивач не був членом об`єднання, проте таке рішення є обов`язковим для виконання позивачем в силу укладеного між ним та відповідачем у наведеній справі договору. Позивач зазначав, що для власників житлових приміщень, які становлять абсолютну більшість усіх приміщень зазначеного будинку, розмір плати на утримання та обслуговування житлово-будинкового комплексу з 2009 року та станом на день подання позову залишався незмінним. На думку позивача у наведеній справі, підвищення плати на утримання та обслуговування житлово-будинкового комплексу відповідачем було здійснено вибірково та суперечить вимогам Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" і Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

61. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 27.01.2020 рішення суду першої інстанції та постанову апеляції, якими позовні вимоги задоволено частково, скасував. Ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновків, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Оскільки допускається розмежування розміру внесків залежно від виду об`єкту нерухомого майна (квартира або нежитлове приміщення) і позивач не оспорював пункт 2.6 договору з надання послуг з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу, то відсутні підстави для визнання оспорюваного рішення загальних зборів ОСББ недійсним.

62. Так, Верховний Суд зазначає, що правовідносини у наведеній справі та у справі, яка переглядається не є подібними ні за предметом позову, ні за підставами позову, ні за змістом позовних вимог, ні за встановленими судом фактичними обставинами, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, а наведений вище висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду до відповідних правовідносин, пов`язується саме із встановленими судами фактичними обставинами та оцінкою доказів.

63. Постанова Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, ухвалена за позовом ТОВ "Тех-Трейд-Інвест" до АТ "КБ "ПриватБанк", ТОВ "Парктур", ТОВ "Скорзонера", ТОВ "Шелта", ТОВ "Аспект" про визнання недійсними згідно з переліком, наведеним у прохальній частині позовної заяви, окремих пунктів кредитних договорів, укладених упродовж 2005 - 2015 років між відповідачами у справі. Спірні правовідносини у наведеній справі виникли у зв`язку з тим, що, на думку позивача, спірними кредитними договорами передбачено встановлення подвійної плати за користування кредитом і визначено інший спосіб оплати за користування кредитом, ніж нарахування процентів на основну суму боргу, що суперечить положенням статей 1048, 1054, 10561 Цивільного кодексу України. Позивач вважав, що такі договори в оспорюваній частині (щодо визначення і сплати винагороди за користування кредитом) порушують права позивача, збільшують обсяг його відповідальності перед АТ "КБ "ПриватБанк", і хоча позивач не є стороною цих кредитних договорів, однак набув право власності на майно, що становить предмет іпотеки згідно з договорами іпотеки від 02.06.2016, від 03.06.2016, укладеними між ТОВ "Скорзонера" і АТ "КБ "ПриватБанк" у забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами, та, відповідно, до позивача в силу закону перейшли права та обов`язки іпотекодавця за зазначеними договорами іпотеки.

64. Верховний Суд за наслідками касаційного перегляду судових рішень у наведеній справі зазначив, що, вирішуючи цей спір і відмовляючи у позові, місцевий господарський суд, з`ясував характер спірних правовідносин сторін, надав оцінку змісту порушеного права (інтересу) ТОВ "Тех-Трейд-Інвест" оспорюваними у частині кредитними договорами, стороною яких позивач не є, дослідив обставини справи і наявні у ній докази та визнав недоведеним позивачем належними засобами доказування факт порушення такими кредитними договорами в оспорюваній частині прав і законних інтересів позивача, які підлягали би захисту у судовому порядку. Разом з тим, за висновком Верховного Суду, установивши, що оспорювані пункти спірних кредитних договорів не порушують прав позивача, господарський суд першої інстанції все ж вдався до перевірки правочину на його відповідність вимогам законодавства і не врахував, що відсутність порушення прав та законних інтересів ТОВ "Тех-Трейд-Інвест" цими правочинами в оспорюваній частині є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Натомість, скасовуючи судове рішення у справі та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції викладеного не врахував та не зазначив, які саме права (інтереси) позивача були порушені, не визнані чи оспорюються у зв`язку із наявністю у кредитних договорах спірних положень та в який спосіб відбувається таке порушення; не аргументував наявності реальності (дійсності) порушення прав та інтересів позивача у цьому випадку; правові наслідки задоволення позову для позивача також залишив поза увагою.

65. Колегія суддів зазначає, що правовідносини у справі № 910/12787/17 не є подібними по відношенню до справи, яка переглядається, оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій та зазначеній вище справі не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин.

66. У справі № 607/11746/17, спір виник між двома фізичними особами з приводу того, що позивач доручив відповідачу від його імені та за його рахунок здійснити оплату за придбання автомобілів, які знаходяться в Швейцарській Конфедерації, а також внести грошові кошти на його розрахунковий рахунок у банківській установі. Для виконання цього доручення ним було передано особисто під розписку відповідачу грошові кошти. Відповідач доручення не виконав, повідомив позивача про те, що грошові кошти, які належали останньому зникли, проте зобов`язався їх повернути частинами і поступово. Суди першої і апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів дійшли висновку, що між сторонами склалися правовідносини за договором транспортного експедирування. Верховний Суд, виправляючи помилку судів попередніх інстанцій щодо кваліфікації спірних правовідносин, зазначив, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

67. Так, колегія суддів зазначає, що аналіз висновків, зроблених в оскаржуваній постанові у справі, яка переглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, оскільки фактичні обставини, які формують зміст правовідносин та матеріально-правове регулювання у цих справах є різними. У наведеній справі та у справі, яка переглядається суттєво відрізняється предмет спору, не співпадають суб`єктний склад, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм, тому правовідносини у цих справах не є подібними.

68. Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що висновки у наведених скаржником постановах та у цій справі не можуть вважатися в цьому випадку подібними через те, що на висновки у вказаних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.

69. При цьому, не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Такі ж висновки були викладені і в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 916/112/20.

70. Водночас переоцінка доказів виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених приписами статті 300 ГПК України.

71. Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника свідчить про порушення норм матеріального права.

72. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

73. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші доводи касаційної скарги, зокрема і щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (1) не обґрунтовані підставами, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, (2) не доводять порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, (3) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України), Суд на підставі частини першої статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі № 902/1079/21.

74. Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

75. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

76. У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

77. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

78. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

79. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

80. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

81. При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

82. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A N32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

83. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, N 212-A, с.15, п.31).

84. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження, зазвичай, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс ТЕК" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 у справі № 902/1079/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

О. Р. Кібенко