ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 Справа № 914/626/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Деревянко Миколи Григоровича, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця, м. Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Полюхович Х.М.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Деревянко Миколи Григоровича, м. Львів до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця, м. Львів про стягнення 169 345,50грн. заборгованості, з якої: 80 005,31грн. заборгованість за поставлений товар, 16 001,06грн. штраф, 42 714,07грн. пеня, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційні втрати. Також у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 684,00грн., витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00грн. та справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 23.03.2023 року на 10:00год.

21.03.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання за вх.№7123/23 про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій платіжних інструкцій про сплату позивачем його представнику послуг за надання правової допомоги згідно укладеного договору на суму 25 000,00грн.

Судове засідання 23.03.2023 не відбулося у звязку з загальнонаціональною тривогою, відтак ухвалою суду від 23.03.2023 року розгляд справи призначено на 06.04.2023 до 09:40 год.

27.03.2023 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№7480/23, в якому відповідач повідомив суд, що ним оплачено заборгованість в сумі 80 005,31грн. та додано квитанцію на переказ готівки. Також у відзиві відповідач повідомляє, що підприємство знаходиться у важкому фінансовому стані.

05.04.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання за вх.№8608/23 про розгляд справи без участі позивача або його представника, вимоги викладені у позовній заяві підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволенні.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року розгляд справи по суті відкладено на 27.04.2023 року до 10:00 год.

В судове засідання 27.04.2022 року позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, 05.04.2023 року представником подано клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 27.04.2022 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, суд належним чином та завчасно (06.04.2023 року) повідомив відповідача про день та час розгляду справи, про що свідчить список розсилки поштової кореспонденції. 11.04.2023 року до суду від відповідача повернувся конверт із зазначенням причини повернення на довідці: «за закінченням терміну зберігання». Одночасно суд зазначає, що згідно поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, відповідачу відомо про розгляд справи.

Ухвали суду надіслані учасникам справи за адресами, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресами, які вказана позивачем у позовній заяві. Одночасно судом повідомлялося про розгляд справи учасників справи за допомогою електронної пошти.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про судовий процес та відповідачу відомо про розгляд справи, відтак суд дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання зобов`язань за Договором поставки, Фізичною особою - підприємцем Дерев`янком Миколою Григоровичем у 2021 році поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця товар на загальну суму 4 105 789,78грн. Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період 19.02.2021-31.01.2023, у відповідача перед позивачем існує заборгованість у сумі 80 005,31грн., яка відповідачем станом на час подання позовної заяви не оплачена.

Також за прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до умов договору, позивач здійснив нарахування 16 001,06грн. штрафу, 42 714,07грн. пені, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційних втрат та просить їх стягнути з відповідача. Попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається з суми сплаченого судового збору у розмірі 2684,00грн. та 25 000,00грн. витрат на правову допомогу.

Аргументи відповідача.

27.03.2023 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№7480/23, в якому відповідач повідомив суд, що ним оплачено заборгованість в сумі 80 005,31грн. та додано квитанцію на переказ готівки. Також у відзиві відповідач повідомляє, що підприємство знаходиться у важкому фінансовому стані.

Фактичні обставини справи.

15 грудня 2020 року між Фізичною особою - підприємцем Дерев`янком Миколою Григоровичем (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця (Покупець) укладено Договір поставки № 15/12-2020, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар, на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору поставки, найменування, обсяг (кількість), асортимент кожної окремої партії товару погоджуються Сторонами додатково (згідно замовлень Покупця) та фіксуються у накладних, які оформляються на кожну окрему партію Товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки, ціни на Товар визначаються Сторонами у накладній, виходячи із сформованих цін, що склалися на момент передачі партії Товару.

Згідно п. 6.1. Договору поставки, розрахунки за кожну окрему партію замовленого Покупцем товару здійснюються в безготівковому порядку у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 6.2. Договору поставки, оплату у розмірі 100% від вартості окремої партії Товару Покупець сплачує протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання Товару.

Згідно п. 4.5. Договору поставки, датою поставки є дата отримання Покупцем Товару (дата накладної на відвантаження товару) у пункті поставки.

На виконання зобов`язань за Договором поставки, Фізичною особою - підприємцем Дерев`янком Миколою Григоровичем у 2021 році поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця товар, згідно видаткових накладних: №64 від 19.02.2021 року на суму 214 060,28грн., №65 від 25.03.2021 року на суму 1 146 362,80грн., №66 від 26.03.2021 року на суму 685 521,67грн., №87 від 01.04.2021 року на суму 915 122,23грн., №88 від 02.04.2021 року на суму 457 561,12грн., №79 від 05.04.2021 року на суму 227 960,56грн., №80 від 19.04.2021 року на суму 459 201,12грн. Отже, позивачем у 2021 році поставлено відповідачу Товар на загальну суму 4 105 789,78 (чотири мільйони сто п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 78 копійок.

Поставлений Товар Товариство з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця оплатило частково у сумі 4 025 784,47 (чотири мільйони двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 47 копійок.

Згідно наданого Акту звірки взаємних розрахунків за період 19.02.2021-31.01.2023, у відповідача перед позивачем існує заборгованість у сумі 80 005,31грн. Таким чином заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця перед Фізичною особою - підприємцем Дерев`янком Миколою Григоровичем становить 80 005,31 (вісімдесят тисяч п`ять) гривень 31 копійка. Як стверджує позивач, неоплаченою залишається Видаткова накладна № 80 від 19.04.2021 року на суму 80 005,31 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, позивачем нараховано відповідачу: 16 001,06грн. штрафу, 42 714,07грн. пені, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційних втрат.

Норми права та висновки суду.

Предметом доказування є встановлення факту неналежного виконання умов договору, а відтак невиконання обов`язку щодо оплати.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одночасно суд зазначає, що у відповідності до Відповідно до п. 6.2. Договору поставки, оплату у розмірі 100% від вартості окремої партії Товару Покупець сплачує протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання Товару. Згідно п. 4.5. Договору поставки, датою поставки є дата отримання Покупцем Товару (дата накладної на відвантаження товару) у пункті поставки.

Актом звірки взаєморозрахунків станом 31.01.2023 рік сторонами було зафіксовано наявність заборгованості покупця за договором в розмірі 80 005,31грн.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач повідомив суд, що ним оплачено заборгованість в сумі 80 005,31грн. та додано квитанцію на переказ готівки на вказану суму.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Враховуючи те, що при розгляді справи по суті відповідачем сплачено 80 005,31грн., які були оплачені відповідачем згідно доданої до матеріалів справи квитанції на переказ готівки, суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 80005,31грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У зв`язку з неналежним та неповним виконанням в частині оплати за товар, за прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до умов договору та законодавства, позивач здійснив нарахування 16 001,06грн. штрафу, 42 714,07грн. пені, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційних втрат.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі порушення строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню, яка нараховується з вартості неоплаченого товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом строку затримки оплати.

Пунктом 6.2. Договору поставки встановлено, що оплату у розмірі 100% від вартості окремої партії Товару Покупець сплачує протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання Товару.

Відтак позивачем нараховано пеню з початком періоду нарахування з 27.04.2021 року на суму боргу, яка виникла по останній видатковій накладній №80 від 19.04.2021 року.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України)

Щодо нарахування Позивачем пені за більший період ніж пів року, то суд зазначає, що пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257,259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, перевіривши періоди нарахування та Закону «України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», вимог ст. 232 ГК України, здійснивши перевірку нарахування пені, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, суд прийшов до висновку стягненню підлягає пеня в межах заявлених позовних вимог в сумі 42 714,07грн.

Щодо стягнення штрафу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справах №917/194/18, №911/2813/17, № 910/6046/16, 923/760/16 (від 27.09.2019).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі порушення строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню, яка нараховується з вартості неоплаченого товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом строку затримки оплати. Крім цього, за прострочку оплати більш ніж на 10 календарних днів, з покупця стягується штраф у розмірі 20% від неоплаченої суми.

Відтак позивачем нараховано відповідачу 20 % штрафу за прострочення оплати за поставлений Товар в розмірі 16 001,06 грн., який розраховано правильно та такий підлягає стягненню.

Щодо стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням Розпорядження КМУ від 10.01.2019 №7-р «Про перенесення робочих днів у 2019» та ст.73 «Святкові і неробочі дні» - Кодексу законів про працю України, прийшов до висновку, що позивачем зазначалася правильна сума від якої нараховувались 3% річних, скільки оплата повинна була бути здійснена 26.04.2021 року, то нарахування здійснювалося починаючи з наступного дня, відтак суд здійснивши перерахунок 3% річних встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 4280,83грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 26 344,23грн. інфляційних нарахувань за період з квітня 2021 року по січень 2023 року включно, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильно суму боргу від якої здійснювалось нарахування інфляційних втрат, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в межах заявлених позовних вимог в сумі 26 344,23грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в частині стягнення 80 005,31 грн. основного боргу провадження у справі слід закрити та стягнути з відповідача 16 001,06грн. штрафу, 42 714,07грн. пені, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2684,00грн. згідно платіжного інструкції №654 від 06 лютого 2023 року.

Судом в частині стягнення основного боргу з відповідача 80 005,31грн. провадження у справі закрито.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, особа, що сплатила судовий збір, має право на його повернення за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання у розмірі 1268,02грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1415,98грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Відповідно ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У прохальній частині позовної заяви, представник позивача просить стягнути з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00грн.

21.03.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання за вх.№7123/23 про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій платіжних інструкцій про сплату позивачем його представнику послуг за надання правової допомоги згідно укладеного договору на суму 25 000,00грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу заявником (позивачем) долучено до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №01022023 від 01 лютого 2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера на надання праввничої допомоги, копії інструкцій про оплату 25 000,00грн. витрат на правову допомогу.

Договором про надання правової допомоги у п.4.4 передбачено, що за надання правової допомоги відповідно до даного договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 25 000,00грн. Пунктом 1.2. цього договору визначено перелік робіт, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, включаючи збір, виготовлення копій та подання до суду необхідних доказів.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач жодним чином не відреагував щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, відповідного клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до суду не подано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Враховуючи відсутність клопотання відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21 (п.128) зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 згаданого вище закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 закону).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відтак, адвокатські послуги у розмірі встановленого гонорару у сумі 25 000,00грн. є співмірними та обгруновано заявленими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. В частині стягнення 80 005,31грн. основного боргу провадження у справі закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Стрийтеплиця (82464, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Станків, вул. Січових Стрільців, буд. 79, ) на користь Фізичної особи-підприємця Деревянко Миколи Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 16 001,06грн. штрафу, 42 714,07грн. пені, 4280,83грн. 3% річних, 26 344,23грн. інфляційні втрати, 1415,98грн. судового збору та 25 000,00грн. витрат на правову допомогу.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Коссак С.М.