ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. Справа№ 910/13226/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.12.2022

у справі №910/13226/21 (суддя А.М. Селівон )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 283 025,95 грн.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 283 025,95 грн. вартості нестачі вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на понесення останнім збитків в загальній сумі 283 025,95 грн. внаслідок незбереження відповідачем як підприємством залізничного транспорту під час перевезення залізницею вагонів за накладними №№ 45150349, 45150620 цілісності майна (вантажу), які підлягають стягненню з відповідача на підставі статей 110, 114, 115 Статуту залізниць України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2022 у справі №910/13226/21 у задоволенні позову відмовлено. Рішення аргументовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження неможливості трати вантажу під час перебування вагонів на залізничній колії ПАТ "Київ Дніпровське МППЗТ" після фактичної видачі вантажу, так само як і не надано доказів на підтвердження понесення ним збитків та факту втрати (нестачі) вантажу, а саме складеного залізницею комерційного акту та/або акту експертизи, проведеної у встановленому законом порядку за участі представника залізниці, в результаті чого суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача, а отже і складу правопорушення, що є підставою для відмови у стягненні збитків.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився; завданої шкоди - нестачі товару і причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/13226/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2023.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13226/21 у зв`язку із перебуванням судді Чорногуза у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 розгляд справи призначено на 20.04.2023.

На адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги і звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач не повинен нести відповідальність за збереження вантажу після його видачі одержувачу та не повинен доводити відсутність своєї вини у нестачі вантажу, яка виникла після тривалого знаходження вагонів з вантажем на території одержувача, адже відповідальність перевізника припинилась у момент видачі вантажу одержувачу.

У судове засідання 20.04.2023 з`явилися представники сторін. Представник позивача підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, згідно залізничних накладних № 45150349, 45150620 від 16.08.2020 зі станції відправлення Синельниково 1 відправником ТОВ "Перша логістична компанія" відправлено, а перевізником АТ "Українська залізниця" прийнято до перевезення насипом зерно пшениці, загальною масою 749 500 кг на адресу вантажоодержувача - ПАТ "Миколіївський комбінат хлібопродуктів" до станції призначення Миколаїв-Вантажний у вагонах №№ 95448908, 95528113, 95620365, 95616900, 95620100, 53200259, 95668711, 95650644, 95682712, 95523478, 95643706.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, та іншими актами законодавства України, в т.ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, Правилами користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113.

За приписами частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно пункту 5 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (далі - Статут), України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до пункту "а" статті 5 Статуту правила перевезення вантажів (далі - Правила) є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів).

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Процес приймально-передавальних операцій з вантажами, врегульований Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, Розділом Правил видачі вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Згідно з абзацем 6 пункту 4 Правил користування вагонами та контейнерами час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Відповідно до пункту 10 Правил видачі вантажів при подаванні вагонів на під`їзні колії передача їх провадиться в місцях, установлених договорами про подавання й забирання вагонів або договорами про експлуатацію під`їзної колії, і засвідчується підписами представників станції й одержувача в пам`ятці про подавання/забирання вагонів.

Залізничними накладними №45150349, 45150620 від 16.08.2020, як форми договору перевезення вантажів, підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем договірних зобов`язань щодо приймання, транспортування вантажу та видачі його у пункті призначення.

У свою чергу суд констатує, що зауважень щодо кількості та змісту вантажу, а також правильності відомостей, зазначених у залізничних накладних на станції відправлення та під час перевезення від залізниці не находило.

Відправлені позивачем 16.08.2020 зі станції Синельниково вагони №95528113, 95620365 (за накладною №45150349), №95643706 (за накладною №45150620) з вантажем "пшениця" на станцію призначення Миколаїв-Вантажний для одержувача ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" прибули 19.08.2020 відповідно до граф 51, 52, 53 відповідних накладних та були розкредитовані представником одержувача Пелик Д.В. 19.08.2020 о 22:57 год (за накладною №45150620) та о 22:25 год (за накладною №45150349).

20.08.2020 о 09:50 вагони №95643706, 95620365, 95528113 за залізничними накладними №45150349, 45150620 було подано під вивантаження на під`їзну колію ПАТ "Київ Дніпровське МППЗТ", на якій відповідач передав, а одержувач прийняв зазначені вагони з вантажем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пам`ятки про подавання вагонів № 1626 форми ГУ-45, яка підписана представником одержувача Валюк Т.В. без будь-яких зауважень в момент приймально-передавальних операцій.

Разом з цим, при первинному переважуванні вагонів №95643706, 95620365, 95528113 на 150-ти тонних вагах одержувача, було виявлено недостачу маси вантажу, а саме: у вагоні № 95528113 - різниця в сторону зменшення на 27 250 кг.; у вагоні № 95620365 - різниця в сторону зменшення на 8 450 кг.; у вагоні № 95643706 - різниця в сторону зменшення на 13 350 кг.

Враховуючи недостачу маси вантажу по прибуттю вагонів № 95528113, 95620365, 95643706 згідно залізничних накладних № 45150349, 45150620 вантажоодержувачем - ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" на адресу Начальника станції Миколаїв - Вантажний регіональної філії "Одеська залізниця" було направлено Лист-запрошення №649 від 20.08.2020 щодо комісійної перевірки та видачі вантажу у вказаних вагонах, в якому також вказано, що при огляді в нижніх розвантажувальних люках вагонів виявлено сліди доступу до вантажу, зажаті зерна в нижніх розвантажувальних люках та сторонні предмети.

За результатами розгляду вказаного листа - запрошення AT "Українська залізниця" Регіональна філія "Одеська залізниця", станція Миколаїв - Вантажний Листом №482/М від 20.08.2020 було відмовлено позивачеві в комісійній видачі вагонів з посиланням на непошкодженість пломб на вагонах та ст. 52 Статуту залізниць України.

В свою чергу вантажовідправник - ТОВ "Перша логістична компанія" звернувся листом №02/20-08.2020 від 20.08.2020 на адресу начальника станції Миколаїв-Вантажний Регіональної філії "Одеська залізниця" про невідповідність маси вантажу у вагонах з вимогою про складання комерційного акту.

Вантажоодержувачем ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" 20.08.2020 було подано скаргу №650 начальнику виробничого підрозділу "Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій" Регіональної філії "Одеська залізниця" AT "Укрзалізниця" Кіману А.М. щодо комісійної перевірки та видачі вантажу у вагонах №95528113, №95620365, №95643706. До листів будо додано фото які фіксували пошкодження вагонів та ознаки втрати вантажу.

Проте, відповіддю №ДН5-07/539 від 21.08.2020 Генеральному директору ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" Цой Ха Йонг від AT "Українська залізниця" Регіональна філія "Одеська залізниця" виробничий підрозділ "Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій" щодо обґрунтованості вимог стосовно складання комерційного акту було відмовлено в комісійній видачі вантажу, посиланням на непорушеність пломб на вагонах та підписання вантажоодержувачем пам`ятки про подавання вагонів №1626.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відмовою відповідача проводити комісійну перевірку та видачу вантажу у вагонах №95528113, №95620365, №95643706, які прибули згідно накладним по накладним №45150349 та №45150620 від 16.08.2020 позивач звернувся до Миколаївської регіональної торгово-промислової палати для визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішнього огляду вказаних вагонів.

Так, Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області було проведено експертизу кількості вантажу у вагонах №95528113, №95620365, №95643706, за результатами якої складено відповідні акти експертизи №120-0773, 120-0773/1 від 22.08.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

Експертиза проводилась за участю представників позивача ТОВ "Перша логістична компанія" - Роговського А.І., представників вантажоотримувача ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" - майстра зміни Шушкевича Д.М. та вагара Сімакової О.М.

Як встановлено судом за змістом Акту експертизи №120-0773 від 22.08.2020 експертизою було встановлено: залізничні вагони (хопер) за №95528113, №95620365 завантажені зерном пшениці, згідно пред`явленої залізничної накладної загальною масою нетто - 138400 кг., вагони опломбовані непорушеними запірно - пломбувальними пристроями (ЗПП) з відтиском: "Універсал М Варта, УЗ" номери пломб, відтиск відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій плашці вказано: "Синельниково 1 ПЛК".

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено: у вагоні №95528113 на середньому розвантажувальному бункері, з протилежної сторони від штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор на довжині 70 см. який частково затиснутий пучками трави та задутий монтажною піною, в місці зазору на бункері є подряпини металевого шару свіжого походження, гумовий ущільнювач пошкоджений, видно зажаті зерна пшениці; у вагоні №95620365 на середньому розвантажувальному бункері зі сторони штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера в нижній частині виявлено механічний вплив на захисну металеву планку на довжині 25 см захисна планка вирізана, зрізи свіжого походження, по лінії зрізу захисної планки є поріз, який заходить на кришку люка, є свіжі сліди подряпин з оголенням металевого шару від механічного впливу на розвантажувальний люк, гумовий ущільнювач пошкоджений, утворений зазор частково задуто піною свіжого походження, у якому видно зерна пшениці.

При знятті ЗПП на верхніх завантажувальних люках, виявлено: у вагоні №95528113 на довжині близько 9,0 м є конусоподібне поглиблення вантажу, між другим та третім люками від сходів є воронка (порожнеча) завглибшки візуально до 2,5 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по всій по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люку (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутими зернами пшениці, та механічний вплив; у вагоні №95620365 на довжині близько 4,0 м є конусоподібне поглиблення вантажу, між другим та третім люками від сходів є воронка (порожнеча) завглибшки до 1,20 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люку зі сторони який має зазор з затиснутими зернами пшениці, та механічний вплив.

Також з Акту експертизи №120-0773/1 від 22.08.2020 вбачається, що, як встановлено експертом, залізничний вагон (хопер) №95643706 завантажений зерном пшениці, згідно пред`явленої залізничної накладної масою нетто - 67500 кг., вагон опломбовано непорушеними запірно - пломбувальними пристроями (ЗПП) з відтиском: "Універсал М Варта, УЗ" номери пломб (див. таблицю), відтиск відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій плашці вказано: "Синельниково І ГІЛК".

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено: у вагоні №95643706 на середньому розвантажувальному бункері зі сторони штурвалів, в нижній частині в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено механічний вплив на захисну металеву планку, на довжині 35 см захисна планка вирізана, зрізи свіжого походження, по лінії зрізу захисної планки є поріз, який заходить на кришку люка, є свіжі сліди подряпин з оголенням металевого шару від впливу на розвантажувальний люк, утворений зазор задуто піною свіжого походження, у якому є зажаті зерна пшениці.

При знятті ЗПП на верхніх завантажувальних люках виявлено: у вагоні на довжині близько 5,50 м є конусоподібне поглиблення вантажу, між другим та третім люками від сходів є воронка (порожнина) завглибшки візуально до 1,60 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерній для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люка (зі сторони штурвалів), який має механічний вплив та зазор з затиснутим зерном пшениці.

На вимогу замовника експертизи проведено зважування вагонів, в результаті чого встановлено: у вагоні №95528113 фактична нестача вантажу -27 300 кг, у вагоні №95620365 фактична нестача вантажу - 8 105 кг, у вагоні №95643706 фактична нестача вантажу - 12 913 кг.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивач надає довідки про кількість та вартість вантажу №01/08/21, №03/08/21 від 10.08.2021 ПІІ "Гленкор Аргікалчер Україна (після перейменування ПІІ "Вайтерра Україна", договір поставки № NF-00036 від 30.07.2020, специфікацію № NF-00146 від 30.07.2020, видаткову накладну №32447 від 31.07.2020 та акт №17 приймання-передачі зерна від 31.07.2020, відповідно до яких вартість зерна пшениці складає 5 900,00 грн. за одну тону.

Відповідно до зробленого позивачем розрахунку збитків, вартість втраченого вантажу за залізничними накладними №45150349, 45150620 у вагонах 95528113, 95620365, 95643706 з урахуванням норми природної втрати маси нетто 0,5% складає 283 025,95 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із частиною 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

За приписами пункту 105 Статуту залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до пункту 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 130 Статуту визначено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Також судом враховано, що відповідно до частини 1 статті 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних №45150349, 45150620 від 16.08.2020, за підписами Генерального директора та головного бухгалтера ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" (вантажоодержувача), право на пред`явлення претензій та позову передано ТОВ "Перша логістична компанія" (вантажовідправнику).

Суд зазначає, що згідно зі статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до пункту 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Пунктом 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно пункту 11 Правил видачі вантажів при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу.

Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до статті 52 Статуту та пункту 12 Правил видачі вантажів на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Отже, випадки, в яких залізниця зобов`язана на станціях призначення при видачі вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан, чітко визначені наведеною вище нормою.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що представник вантажоодержувача в момент передавання вагонів не виявив будь-яких пошкоджень, ознак недостачі вантажу, про що свідчить його підпис на пам`ятці про подавання вагонів № 1626, яка була підписана представником одержувача Валюк Т.В. без зауважень, пошкодження, про які зазначає позивач, були виявлені вантажоотримувачем вже після передачі вагонів та під час їх знаходження з вантажем на території одержувача.

Таким чином суд відзначає, що підписання представником одержувача Валюк Т.В. пам`ятки про подавання вагонів №1626 свідчить про те, що одержувачем прийнято технічно справні вагони з цілісними ЗПП (які відповідають перевізним документам) без ознак нестачі, а виявлення нестачі вантажу після фактичної видачі вагонів № 95528113, 95620365, 95643706 з вантажем та їх забирання зі станції призначення на власну територію вантажоодержувача позбавляє позивача права вимагати здійснення перевірки вантажу залізницею зі складанням комерційного акту в порядку пункту 11 вказаних Правил, оскільки спірні вагони вже були передані у користування ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".

Крім того з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що при прибутті зазначених спірних вагонів на станцію призначення підстав для вчинення відповідних дій згідно статті 52 Статуту та пункту 12 Правил видачі вантажів у залізниці не було.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Однак, оскільки повідомлення ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" про складення комерційного акту було направлено відповідачу 20.08.2020 після фактичного прийняття вантажоодержувачем вагонів та передачі залізницею вантажу у користування ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", посилання позивача на те, що відповідач відмовився складати комерційний акт апеляційним судом не приймаються до уваги, адже відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу, який знаходиться на власній території ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", покладається на останнього.

Відповідно до статті 53 Статуту якщо під час перевірки маси, кількості місць або стану вантажу на станції призначення буде виявлено недостачу, псування або пошкодження вантажу, або якщо ці обставини зазначені у комерційному акті, складеному на шляху проходження, станція призначення зобов`язана визначити обсяг фактичної недостачі, міру псування або пошкодження вантажу. У разі потреби в здійсненні експертизи вантажу залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує експертів.

Пунктом 30 Правил видачі вантажів передбачено, що у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує незалежних експертів, які відповідно до законодавства мають право на проведення експертизи.

Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції).

Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача. Одержувач має право взяти участь у експертизі вантажу.

Натомість у разі, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі (пункт 3.13 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно було замовлено проведення експертизи щодо визначенні кількості вантажу у вагонах №95528113, №95620365, №95643706 Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області зі складанням останньою актів експертизи №120-0773, №120-0773/1 від 22.08.2020, указана експертиза проводилась за участю представників позивача ТОВ "Перша логістична компанія" та вантажоотримувача ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", доказів належного повідомлення представників відповідача матеріали справи не містять.

Щодо тверджень позивача про повідомлення станції Миколаїв-Вантажний про проведення експертизи телефонограмою, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано копію такої те фонограми та не зазначено її реквізити, водночас твердження позивача на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язкової участі представника залізниці при проведенні експертизи Торгово-промисловими палатами спростовуються наведеними вище положеннями пункту 30 Правил видачі вантажів.

Таким чином неповідомлення відповідача ставить під сумнів належність висновку експерта як такого, що не відповідає вимогам п. 30 Правил видачі вантажів, а тому акт експертизи, складений в односторонньому порядку без участі уповноваженого представника залізниці, не може вважатися належним доказом у справі на підтвердження обставин нестачі вантажу у вагонах №95528113, №95620365, №95643706.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до положень статті 113, 114 Статуту залізниці несуть відповідальність за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу, що виникло з її вини під час перевезення, та відшкодовує фактичні збитки за втрату чи недостачу вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

За змістом статті 130 Статуту залізниць України при поданні претензії та позову до залізниці у разі недостачі вантажу одержувач має пред`явити накладну, комерційний акт і документ, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За умовами статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

З наведених правових норм вбачається, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Положеннями статті 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно п. "а" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

З огляду на приписи чинного законодавства апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку, приймаючи без зважування та будь-яких застережень від залізниці вантаж, позивачем не доведено, що спірна втрата сталась під час перевезення, адже з моменту прийняття вантажу відповідальність за збереження вантажу несе вантажоодержувач.

Проте, з урахуванням наведеного суд відзначає, що позивачем не доведено належними засобами доказування факт понесення збитків та наявність самої втрати (недостачі) вантажу під час його перевезення залізницею за відсутності складеного комерційного акту і за відсутності належним чином проведеної експертизи з дотриманням порядку повідомлення відповідача про її проведення. Крім того, вантажоодержувач - ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" отримав вантаж без будь-яких зауважень, а заявив про втрату його частини, які і здійснив проведення 22.08.2020 експертизи щодо нестачі вантажу, вже після його прийняття, яке відбулось 20.08.2020

Так, надані позивачем до матеріалів справи акти загальної форми №112, 113 від 22.08.2020, складені за наслідками проведення експертизи судом оцінені критично як такі, що складені позивачем в односторонньому порядку, а саме за відсутності доказів того, що спеціаліст по залізничним вантажним операціям Борисова Л.В., якою підписано вказані акти та яка брала участь у переважуванні вагонів, є працівником станції Миколаїв-Вантажний АТ "Укрзалізниця", а також наявності у вказаного спеціаліста повноважень на представництво інтересів відповідача під час проведення експертизи Торгово-промисловою палатою.

Знаходження спірних вагонів з 20.08.2020 до 22.08.2020 на під`їзній колії ПАТ "Київ Дніпровське МППЗТ", які перебували під охороною ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", не є безумовним доказом втрати вантажу до його прибуття на станцію призначення 19.08.2020 о 22:57 год.

За встановлених судом обставин, відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у втраті вантажу, у той же час позивачем доказів протилежного не подано.

В силу частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до статті 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Таким чином, оскільки позивачем належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено усього складу цивільного правопорушення, зокрема, факту порушення відповідачем правил перевезення вантажу, наявності його вини у втраті вантажу, як і того, що втрата відбулась у період з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків за втрачений вантаж у розмірі 283 025,95 грн. та відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог .

Твердження позивача з приводу не підписання пам`ятки про подання вагонів № 1626 форми ГУ-45 вантажоотримувачем суд вважає неспроможними, оскільки згідно указаної пам`ятки № 1626 приймання вантажу здійснював представник ПРаТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» згідно умов украденого договоруДН-4/99 про експлуатацію залізничної під`їзної колії відповідно до якого вагони подаються контрагентам ПРаТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», серед яких і ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», дослідження договорних відносин між ПРаТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» не входить до предмету доказування у даній справі.

Крім того, позивач зазначає про відшкодування ним, як експедитором шкоди у зв`язку із втратою вантажу на користь ПП «Гленкор» і як наслідок набуття ним права вимагати сплати цих коштів відповідача, проте указаний факт не звільняє позивача від доведення наявності всього складу правопорушення для стягнення збитків і безпосередньо вини відповідача.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2022 у справі №910/13226/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія".

Матеріали справи №910/13226/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.05.2023 після виходу колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир