ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. Справа№ 927/219/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2022

у справі № 927/219/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТ КОНТРОЛ"

до ОСОБА_1

про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів

у справі

за заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТ КОНТРОЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМІНЬ-2015"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 18.04.2023

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМІНЬ-2015".

У підсумковому засіданні 13.08.2020 суд прийняв постанову, якою боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Косякевича С.О.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

08.08.2022 до Господарського суду Чернігівської області від ТОВ "ВІТ КОНТРОЛ" надійшла заява №44 від 01.08.2022 про покладення на керівника боржника - ОСОБА_1 солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

В обґрунтування заяви посилається на те, що був проведений аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства, відповідно до якого станом на 31.12.2019 боржник знаходився у стані надкритичної неплатоспроможності, коли задоволення вимог його кредиторів було можливим тільки у ліквідаційній процедурі, однак керівник ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 ст. 34 КзПБ, не звернувся до господарського суду в місячний строк із заявою про відкриття провадження у справі банкрутство, не вживав заходів щодо виведення боржника з кризового стану або щодо припинення його діяльності.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2022 заяву ТОВ "ВІТ КОНТРОЛ" про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника задоволено. Покладено на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "ПРОМІНЬ-2015" у справі №927/219/20.

Ключовим мотивом ухвали є:

- судом встановлена наявність загрози неплатоспроможності, встановлено відсутність доказів ініціювання покращення фінансового стану боржника, а керівник боржника не звернувся до суду у місячний термін із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "ВІТ КОНТРОЛ" про покладення на керівника боржника - ОСОБА_1 солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

Ключовим аргументом скарги є:

- нормативно-правовий акт на який посилається кредитор в період заборгованості ще не був введений в дію.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №927/219/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Сотніков С.В., Гарник Л.Л. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/219/20, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 09.01.2023 з Господарського суду Чернігівської області надійшли матеріали справи №927/219/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2022 у справі № 927/219/20, розгляд справи призначено на 14.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 розгляд справи №927/219/20 відкладено на 07.03.2023. Визнано явку всіх учасників апеляційного провадження обов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.04.2023.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ВІТ КОНТРОЛ" звернулося до господарського суду з заявою про покладення на керівника боржника - ОСОБА_1 солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

В обґрунтування заяви посилався на те, що був проведений аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства, відповідно до якого станом на 31.12.2019 боржник знаходився у стані надкритичної неплатоспроможності, коли задоволення вимог його кредиторів було можливим тільки у ліквідаційній процедурі, однак керівник ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 ст. 34 КзПБ, не звернувся до господарського суду в місячний строк із заявою про відкриття провадження у справі банкрутство, не вживав заходів щодо виведення боржника з кризового стану або щодо припинення його діяльності.

Місцевий суд задовольняючи заяву ТОВ "ВІТ КОНТРОЛ" про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника, виходив з того, що керівник боржника в супереч вимог ч.6 ст. 34 КзПБ не звернувся до суду у місячний термін із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, хоча була наявна загроза неплатоспроможності боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМІНЬ-2015" зареєстроване в якості юридичної особи 03.09.2015, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 1 000572.

Відповідно до витягу з Єдиного державного юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є одноособовим власником ТОВ "ПРОМІНЬ-2015".

Також ОСОБА_1 був керівником банкрута до початку процедури ліквідації (до 13.08.2020).

На замовлення ліквідатора Косякевича С.О. незалежним аудитором - Приватним аудитором Рябовою Н.В., проведений аналіз фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМІНЬ-2015" за період з 2017 року по 30.06.2020. про що складено звіт від 30.10.2020 (том 4, а.с. 13-42).

За результатами проведеного аналізу, встановлено та зроблено висновки про наступне:

"Основні показники, що визначають фінансово-господарський стан підприємства:

Загальні показники діяльності. Аналізуючи основні показники, що визначають фінансово-господарський стан підприємства на 31.12.2017 можна зробити висновок, що підприємством отримано дохід від реалізації продукції, товарів робіт, послуг, проте, загальний фінансовий результат діяльності - збиток в сумі 27 тис. грн, власний капітал, власні оборотні активи та функціонуючий капітал є величинами від`ємними. Станом на 31.12.2019 величина доходу підприємства зменшилась, загальний результат діяльності підприємства - збиток в сумі 43.3 тис. грн, що призвело до подальшого зменшення власного капіталу, власних оборотних коштів та функціонуючого капіталу - ці величини від`ємні.

Поточна платоспроможність (ліквідність). Одним з найважливіших критеріїв оцінки фінансового стану суб`єкта господарювання є його платоспроможність. Поточна платоспроможність або ліквідність - це здатність підприємства платити за своїми поточними зобов`язаннями за рахунок оборотних активів різного рівня ліквідності.

Коефіцієнт покриття: станом на 31.12.2017 значення коефіцієнта покриття становить 0,71 - нижче норми, а станом на 31.12,2019 - 0,0 - значне погіршення;

Коефіцієнт швидкої ліквідності: станом на 31.12.2017 коефіцієнт швидкої ліквідності становить 0,39 - вище норми, а станом на 31.12.2019 - 0,0 - значні погіршення;

Коефіцієнт абсолютної ліквідності: станом на 31.12.2017 коефіцієнт абсолютної ліквідності становить 0,0 станом на 31.12.2019 - 0,0, що вказує на не готовність підприємства негайно погасити короткострокову заборгованість.

Всі показники ліквідності станом на 31.12.2017 нижче нормативних значень, а станом на 31.12.2019 їх значення значно погіршилось і дорівнює нулю.

Власні оборотні активи (ВОА): станом на 31.12.2017 та на 31.12.2019 власні оборотні активи є величиною від`ємною, що вказує на відсутність власних оборотних активів і наявність зобов`язань.

Маневреність власних оборотних коштів станом на 31.12.2017 є величиною від`ємною, а станом на 31.12.2019 цей показник не розрахувався в зв`язку з відсутністю оборотних активів.

Фінансова стійкість.

Система показників фінансової стійкості підприємства використовується для того, щоб оцінити загальну фінансову структуру підприємства, рівень його залежності від зовнішніх кредиторів і інвесторів. Чим більша частка позикового капіталу у загальній сумі джерел фінансування діяльності підприємства, тим вищим є рівень ризику банкрутства підприємства і, відповідно, менш стійким є його фінансовий стан.

Основними відносними показниками фінансової стійкості підприємства є такі: коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії), коефіцієнт концентрації залученого капіталу, коефіцієнт фінансової залежності, коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування), коефіцієнт маневреності власного капіталу, коефіцієнт забезпечення власними засобами та поточна платоспроможність.

Коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії): станом на 31.12.2017 коефіцієнт фінансової автономії становить - -0,01, а коефіцієнт концентрації злученого капіталу відповідно 1,01, що вказує на залежність підприємства від позикового капіталу. Станом па 31.12.2019 цей показник не розраховувався в зв`язку з відсутністю активів підприємства.

Коефіцієнт фінансової залежності: станом на 31.12.2017 становить -97,0 - цей коефіцієнт має від`ємне значення. Станом на 31.12.2019 - підприємство не має активів, а величина власного капіталу є від`ємною.

Коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування): станом на 31.12.2017 цей коефіцієнт має від`ємне значення -98,0 та станом на 31.12.2019 цей коефіцієнт має від`ємне значення -1,0. Підприємство не має власного капіталу (його величина є від`ємною).

Коефіцієнт забезпеченості власними засобами: станом на 31.12.2017 цей коефіцієнт має від`ємне значення -0,40. Станом на 31.12.2019 цей показник не розраховувався в зв`язку з відсутністю оборотних активів підприємства. Коли показник опускається за значення 0,1, то структура балансу визнається незадовільною, а підприємство - неплатоспроможним.

Коефіцієнт Бівера використовується з метою своєчасного виявлення тенденцій формування незадовільної структури балансу. Ознакою формування незадовільної структури балансу є таке фінансове становище підприємства, у якого протягом тривалого часу коефіцієнт Бівера не перевищує 0,2. Станом на 31.12.2017 та на 31.12.2019 його величина є від`ємною, що вказує на незадовільну структуру балансу підприємства. Це вказує на відсутність обігових коштів для погашення зобов`язань підприємства та відображає відсутність прибутку, який направляється на розвиток виробництва. Така тенденція призводить до незадовільної структури балансу, коли підприємство починає працювати в борг.

Показники рентабельності продукції станом на 31.12.2017 та на 31.12.2019 знаходяться в межах норми. Проте, інші показники рентабельності (активів, власного капіталу, сукупного капіталу) станом на 31.12.2017 та станом на 31.12.2019 вказують на нерентабельність діяльності підприємства в цілому у зв`язку з одержаними збитками від господарської діяльності.

Коефіцієнти, що характеризують структуру балансу, а саме: всі показники ліквідності та фінансової стійкості станом на 31.12.2017 вказують на незадовільну структуру балансу. Станом на 31.12.2019 ці показники ще погіршились і знаходяться значно нижче нормативних значень. Структура балансу Підприємства станом на 31.12.2019 є незадовільною.

Показники, що характеризують рентабельність діяльності Підприємства станом на 31.12.2019 вказують на нерентабельність діяльності.

Аналіз необоротних та оборотних активів: станом на 31.12.2017 підприємство мало поточну заборгованість за товари, роботи, послуги в розмірі 645,0 тис. грн. (54,4%) і запаси в розмірі 540,0 тис. грн. (45,5%).

Станом на 31.12.2019 підприємство не має оборотних активів.

Станом на 31.12.2017 та 31.12.2019 величина власних оборотних засобів є незадовільною.

Проведений аналіз власного капіталу підприємства вказує на те, що за весь період, що аналізується, підприємством одержано збиток в сумі 937,3 ти. грн.

Власний капітал підприємства зменшився в 93,7 рази і є величиною від`ємною, тобто підприємство не має власного капіталу.

Наведені у Звіті аудитора показники вказують на те, що станом на 31.12.2019 боржник мав ознаки надкритичної неплатоспроможності, оскільки коефіцієнт покриття становить 0,00 - менший за 1,0 і підприємство не отримало прибутку; діяльність підприємства є нерентабельною.

Аудитором зроблено висновок, що такий стан боржника не може забезпечити виконання зобов`язань перед кредиторами.

Відповідно до Звіту про фінансові результати за 2019 рік залишкова вартість основних засобів складала - 0 грн. Загальна вартість активів - 0 грн., в той час, як загальний розмір кредиторської заборгованості складав - 927,3 тис. грн.

Таким чином, на момент відкриття провадження у справі про банкрутство за ініціативою кредитора, ТОВ "Промінь 2015" вже було неплатоспроможним та мало безспірну заборгованість, що також встановлено ухвалою суду від 28.04.2020. Вказаною ухвалою визнано заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-2015" перед ТОВ "Інкріс-Агро" у сумі 897 709,96грн, що виникла на підставі рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.07.2018 у справі № 927/208/18.

Також наявність кредиторської заборгованості ТОВ "Промінь-2015" підтверджується ухвалою суду від 28.07.2020 (за результатами розгляду справи у попередньому засіданні) Відповідно до змісту ухвали, до реєстру вимог кредиторів включені вимоги:

- ТОВ "ІНКРІС-АГРО" на загальну суму 1 062 363,97 грн. з наступною черговістю задоволення: 67 731,00 грн. - перша черга; 710 432,88 грн. - четверта черга, 284 200,09 грн. - шоста черга.

- Головного управління ДПС у Чернігівській області в сумі 16 126,97 грн. з наступною черговістю задоволення: 14 844,85 грн. - третя черга; 1 282,12 грн. - шоста черга, 4 204,00 грн. витрат зі сплати судового збору - перша черга.

Загальна сума заборгованості, згідно реєстру вимог кредиторів, становить 1 082 694,94 грн.

З огляду на положення частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства (згідно з якими однією із підстав для відмови господарським судом у відкритті провадження у справі є наявність за вимогами кредитора спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження) для існування загрози неплатоспроможності боржника, за відсутності між ним і кредитором спору про право, цей Закон не вимагає безспірності вимог кредиторів до боржника, тобто не вимагає прийняття судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника, які (вимоги) стали підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Загроза неплатоспроможності як підстава для звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не є новелою КзПБ, а є успадкуванням окремих положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Закон про Банкрутство і КзПБ так визначають загрозу неплатоспроможності - якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Отже умовами/складовими для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту як загроза неплатоспроможності боржника є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КзПБ) наявність, в свою чергу, таких юридичних фактів: існування у боржника, щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав; цей строк визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів Боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами (строк виконання яких настав) ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

Якщо звернутись до положень частин другої, третьої та четвертої статті 34 КзПБ, якими визначені вимоги до документів/доказів, що додаються як до заяви кредитора, так і до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство, та за якими відсутня вимога про додання до відповідної заяви судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника.

З викладеного випливає висновок, що обчислення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КзПБ місячного строку для обов`язку боржника звернутись із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце факт настання строку виконання боржником зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами (1) разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів Боржника, (2) які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, а також з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 11.05.2018 у справі № 914/1487/17, від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г/7, від 24.10.2018 у справі № 308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі № 589/2800/15-ц, щодо підстав виникнення зобов`язальних правовідносин, відповідно до яких: за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду; за змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

При цьому зобов`язання боржника перед кредитором не має містити в своїй суті спору про право між кредитором та боржником.

Щодо допустимих та належних доказів, у розумінні статей 77, 76 ГПК України, які є необхідними та достатніми для підтвердження та встановлення судом іншої обов`язкової складової ознаки загрози неплатоспроможності боржника, а саме факту перевищення сумарного розміру зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника, слід звернутись також до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, яка зазначає про необхідність врахування та дослідження доказів/документів, що перелічені в частині четвертій статті 34 КзПБ, яка визначає документи/докази, що додаються до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 39 КзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому КзПБ.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Отже суд під час розгляду заяви про порушення справи про банкрутство, яка подана, у тому числі і з підстав, передбачених частиною шостою статті 34 КзПБ про банкрутство, зобов`язаний перевірити додані до заяви документи на предмет їх відповідності вимогам КзПБ та іншим нормативно-правовим актам з метою встановлення на підставі належних та допустимих доказів обставин того, чи дійсно задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності).

У цьому висновку також необхідно звернутись до правової позиції Верховного Суду, викладеної у подібних правовідносинах в постановах від 09.08.2018 у справі № 910/22788/15 та від 22.01.2020 у справі № 910/8992/19, яка сформульована хоча і щодо застосування частини п`ятої статті 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак яка за своїм змістом також стосується передумов для звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності.

З введенням в дію з 21.10.2019 КзПБ законодавець як новелу у спеціальному нормативному акті з питань банкрутства запровадив солідарну відповідальність у разі порушення вимоги цього Кодексу щодо обов`язку та строку для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (зокрема, у разі загрози неплатоспроможності) визначивши суб`єктом цієї відповідальності лише керівника боржника, та встановивши строк для виконання боржником відповідного обов`язку один місяць (зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15.06.2021р. по справі №910/2971/20).

Та як правильно було зазначено місцевим судом з 21.10.2019 ОСОБА_1 зобов`язаний був звернутися до суду із заявою про банкрутство.

Однак, станом на день відкриття провадження у справі 28.04.2020 керівник боржника не звернувся до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство при наявності загрози неплатоспроможності.

Згідно з ч. 2 ст. 614 Цивільного Кодексу передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Згідно зі ст. 4 КзПБ засновники (учасники, акціонери) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, центральні органи виконавчої влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані своєчасно вживати заходів для запобігання банкрутству боржника. У разі виникнення ознак банкрутства керівник боржника зобов`язаний надіслати засновникам (учасникам, акціонерам) боржника, власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника відомості щодо наявності ознак банкрутства.

Частиною 6 ст. 34 КзПБ передбачено, що боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

Верховний Суд у Постанові від 14.09.2021 по справі №902/1023/19 з цього приводу зазначає наступне.

Солідарна відповідальність керівника боржника це вид спеціальної цивільно-правової відповідальності, відповідно до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, підлягає притягненню до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до заяви кредитора, після виявлення такого порушення ухвалою господарського суду.

А тому суд, визначаючи порядок доведення заявником, необхідну і достатню сукупність умов для встановлення судом наведеного порушення як підстави для застосування солідарної відповідальності, звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, відповідно до якої необхідним є доведення заявником та встановлення судом двох юридичних фактів:

- порушення визначеного абзацом другим частини шостою статті 34 КзПБ місячного строку;

- та наявності у боржника протягом цього строку та/або більше ознак загрози неплатоспроможності боржника.

Умовами/складовими для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту як загроза неплатоспроможності боржника є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КзПБ) наявність, в свою чергу, таких юридичних фактів:

- існування у боржника, щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав; цей строк визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів Боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами (строк виконання яких настав) ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

Обчислення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КзПБ місячного строку для обов`язку боржника звернутись із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце факт настання строку виконання боржником зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів Боржника, які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Враховуючи вищевикладене, а саме обґрунтованість заяви кредитора про покладення солідарної відповідальності, не звернення керівника боржника до суду у місячний термін із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, наявність загрози неплатоспроможності, відсутність доказів ініціювання покращення фінансового стану боржника, місцевий суд прийшов до правильного висновку про задоволення заяви про покладення солідарної відповідальності на керівника та власника боржника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2022 у справі № 927/219/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2022 у справі № 927/219/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №927/219/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 24.04.2023.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді С.В. Сотніков

Л.Л. Гарник