ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023м. ХарківСправа № 922/2671/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східбудтрансгаз", м. Харків
про стягнення 1524054,04 грн.
за участю представників:

позивача - Харін О.М.

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізол" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східбудтрансгаз" про стягнення 1524054,04 грн. за договором купівлі-продажу, а саме: суму основної грошової заборгованості, що становить 1477725 (один мільйон чотириста сімдесят сім тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 97 коп., три проценти річних у сумі 46328 (сорок шість тисяч триста двадцять вісім) грн. 07 коп., судовий збір у сумі 22860 (двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 82 коп., що разом складає 1546914 (один мільйон п`ятсот сорок шість тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 86 коп.

Ухвалою суду від 30.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2671/22 за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження по справі №922/2671/22 було продовжено на 30 днів по 30.03.2023.

Ухвалою від 16.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

19.04.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

20.04.2023 від позивача надійшли документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.2023 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 20.04.2023 не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (далі - ТОВ "МІЗОЛ") і Товариство з обмеженою відповідальністю "СХІДБУДТРАНСГАЗ", (далі - ТОВ "СХІДБУДТРАНСГАЗ") - є контрагентами за договором купівлі-продажу (надалі - договір).

Як вказує позивач, договір купівлі-продажу з відповідачем укладено у спрощений спосіб, передбачений ст. 181, ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України (далі - ГК - України), ст. 207 ЦК України.

На виконання умов договору, на підставі видаткових накладних № 4648466 від 08.10.2021 р., № 4673984 від 26.10.2021 р., № 4688314 від 03.11.2021 р., № 4753492 від 16.12.2021 р., № 4762723 від 22.12.2021 р. ТОВ "МІЗОЛ" відпущено товар ТОВ "СХІДБУДТРАНСГАЗ" на загальну суму 1804703 (один мільйон вісімсот чотири тисячі сімсот три) грн. 92 коп. Факт отримання товару підтверджується довіреностями №1 від 07.10.2021 р., №1 від 25.10.2021 р., №1 від 29.10.2021 р., №1 від 15.12.2021 р., №1 від 21.12.2021 р.

За твердженнями позивача, підписання уповноваженою особою відповідача накладної на підставі виданої їй довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, свідчить про вчинення дій спрямованих на прийняття товару і взяття відповідачем на себе обов`язку по його оплаті.

Позивач в позові зазначає, що всупереч умовам договору, ТОВ "СХІДБУДТРАНСГАЗ" зобов`язання по оплаті отриманого товару виконало частково, сплативши 326977,95 грн, що підтверджується даними банківських виписок від 17.01.2022 р. та 13.06.2022 р.

З метою досудового врегулювання спору, 20.09.2022 р. на адресу ТОВ "СХІДБУДТРАНСГАЗ" була направлена претензія № б/н від 20.09.2022 р. з вимогою погасити існуючу заборгованість. ТОВ "МІЗОЛ" 01.11.22 р. претензія повернулася, причина повернення: за закінченням терміну зберігання.

Станом на 12.12.2022 р. ТОВ "СХІДБУДТРАНСГАЗ" зобов`язання по оплаті отриманого товару на суму 1477725,95 грн не виконало, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК - України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою ст. 184 ГК України передбачено укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГПК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 655 ЦК).

Відповідно до статті 663 ЦК продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому положення частини 7 статті 193 ГК і статті 525 ЦК встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Водночас частиною 2 статті 530 ЦК передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом із тим, пунктами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, обов`язку позивача (продавця) здійснити відпуск товару, кількість та якість якої відповідає вимогам укладеного між сторонами договору, кореспондується обов`язок відповідача (покупця) оплатити прийнятий ним товар.

Як підтверджується матеріалами справи, між сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Позивач, виконавши свій обов`язок за вказаним договором, відпустив відповідачу товар на підставі видаткових накладних № 4648466 від 08.10.2021 р., № 4673984 від 26.10.2021 р., № 4688314 від 03.11.2021 р., № 4753492 від 16.12.2021 р., № 4762723 від 22.12.2021 р. на загальну суму 1804703,92 грн.

Факт отримання товару підтверджується довіреностями №1 від 07.10.2021р., №1 від 25.10.2021р., №1 від 29.10.2021р., №1 від 15.12.2021р., № 1 від 21.12.2021р.

З огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що оскільки умови договору не містять строків оплати поставленого товару, а право власності на товар переходить після підписання довіреностей на отримання товару, то в силу вимог частини 1 статті 692 ЦК відповідач, як покупець, зобов`язаний оплатити товар після його прийняття (прийняття товаророзпорядчих документів на нього).

Водночас, довіреності на отримання товару відповідачем, що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, строк виконання якого (грошового зобов`язання) у цих правовідносинах визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК.

Аналогічний висновок зроблено в Постанові Касаційного господарського суду від 22 березня 2023 року по cправі № 910/22876/17.

За змістом положень статті 202 ГК і статті 599 ЦК зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Будь-яких доказів своєчасної сплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості чи припинення відповідних зобов`язань іншим передбаченим законом способом, відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК під час розгляду справи не надано.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували сплату заборгованості за договором у сумі 1477725,95 грн, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1477725,95 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 46328,07 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 546, 548, 549, 599, 610-612, 625, 629, 631, 655, 692 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 202, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДБУДТРАНСГАЗ" (61106, м. Харків, проспект Московський, 283, офіс 9, р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Пумб", МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 13, НОМЕР_2 в ПАТ Кредобанк, МФО 325365, Код ) суму основної заборгованості в розмірі 1477725,97 грн, 3% річних в сумі 46328,07 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 22860,82 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "26" квітня 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко