ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р. Справа№ 911/4610/15 (911/1277/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

секретар судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 19.04.2023

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2022

у справі №911/4610/15 (911/1277/22) (суддя Янюк О.С.)

за позовом Міністерства енергетики України в інтересах Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

до ОСОБА_1

про стягнення збитків

в межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство Державного підприємства (далі - ДП) "Регіональні електричні мережі" на стадії процедури розпорядження майном.

03.08.2022 Міністерство енергетики України звернулось до Господарського суду Київської області в інтересах ДП "Регіональні електричні мережі" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього збитків, заподіяних ДП "Регіональні електричні мережі" в сумі 686 054,48 грн.

Позов обгрунтований заподіянням відповідачем під час виконання повноважень в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" збитків вказаній юридичній особі діями, що полягали у незаконному звільненні із займаної посади директора Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі" ОСОБА_2 , внаслідок чого за результатами судового розгляду справи №911/4610/15 (911/928/20) стягнуто з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2019 по 27.05.2021 у розмірі 685 213, 68 грн (без виключення сум обов`язкових відрахувань), судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Відтак, посилаючись на ст. 89 Господарського кодексу (далі - ГК) України, ст. 1191 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, ст.ст. 134, 237 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України позивач зазначає про наявне у нього право на відшкодування збитків в порядку регресу.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) заперечив щодо задоволення позовних вимог зазначивши, що судові рішення у справі №911/4610/15 (911/928/20) оскаржені ДП "Регіональні електричні мережі" до касаційної інстанції, однак касаційна скарга була відкликана, що на думку відповідача свідчить про небажання захищати інтереси підприємства, у зв`язку з чим виникають підозри щодо зловмисної домовленості керівника юридичної особи з іншою стороною з метою заволодіння коштами підприємства. Також відповідач вказує, що добровільна відмова в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" Ткаченка Р.Л. від захисту інтересів підприємства беззаперечно порушує принципи розумності та добросовісності, суперечить контракту керівника та статуту ДП "Регіональні електричні мережі". За результатом відкливання касаційної скарги в.о. генерального директора Ткаченко Р.Л. поклав всі ризики та негативні наслідки такого рішення на очолюване ним підприємство.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2022 у справі №911/4610/15 (911/1277/22) задоволено позов Міністерства енергетики України в інтересах Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до ОСОБА_1 про стягнення збитків; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП "Регіональні електричні мережі" збитки у розмірі 686 054,48 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства енергетики України витрати на оплату судового збору у розмір 10 290,82 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з такого:

- відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, отже вина відповідача щодо завдання ДП "Регіональні електричні мережі" шкоди у зв`язку з незаконним звільненням встановлена рішенням суду у справі №911/4610/15(235/928/20), яке набрало законної сили, та з урахуванням вимог ст. 237 КЗпП є підставою для стягнення з відповідача збитків;

- відповідач не надав доказів, які б вказували на зловживання процесуальними правами ДП "Регіональні електричні мережі" в частині відкликання в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" Ткаченка Р.Л. касаційної скарги у справі №911/4610/15(235/928/20), відповідне зловживання не встановлено також під час розгляду справ №911/4610/15(235/928/20), №911/4610/15 (911/1277/22).

17.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2022 у справі №911/4610/15(911/1277/22), в якій просив повністю скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Міністерства енергетики України в інтересах ДП "Регіональні електричні мережі".

Апеляційна скарга обґрунтована неврахуванням судом першої інстанції норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції:

- не врахував приписи ч. 3 ст. 92 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка відповідно до установчих документів чи закону виступає від імені юридичної особи, зобов`язана діяти в її інтересах, добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень;

- не взяв до уваги посилання скаржника на п. 1 типової форми контакту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 №597 де зазначено, що керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльністю, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

- не врахував пункт 9.8 статуту ДП "Регіональні електричні мережі", відповідно до якого генеральний директор підприємства під час реалізації своїх прав і виконання обов`язків повинен діяти в інтересах Підприємства.

Також, посилаючись на вимоги ст.ст. 73, 74, 80, 86, 236 ГПК України, скаржник наголошує, що судом не досліджено оригінали письмових доказів, оскільки в судовому засіданні 08.12.2022 позивач не надав оригінали документів, які б підтверджували позовні вимоги. Між тим, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2022 зобов`язано учасників справи надати для дослідження у судовому засіданні оригінали доказів, доданих до їх заяв по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2022 у справі №911/4610/15 (911/1277/22), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/4610/15 (911/1277/22).

02.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/4610/15 (911/1277/22).

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пантелієнка В.О., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 15.03.2023.

28.02.2023 від Міністерства енергетики України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

09.03.2023 від ДП "Регіональні електричні мережі" надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від від 08.12.2022 у справі №911/4610/15 (911/1277/22) - без змін.

14.03.2023 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 розгляд справи №911/4610/15 (911/1277/22) відкладено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №911/4610/15 (911/1277/22) оголошено перерву.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом судового розгляду у цій справі є позовні вимоги Міністерства енергетики України в інтересах ДП "Регіональні електричні мережі" про стягнення збитків у розмірі 686 054,48 грн, завданих підприємству генеральним директором ДП "Регіональні електричні мережі" ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом ДП "Регіональні електричні мережі" від 22.05.2017 №37-к/к ОСОБА_1 призначений з 23.05.2017 виконуючим обов`язки генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку.

Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 звільнений з посади в.о. генерального директора згідно з наказом ДП "Регіональні електричні мережі" від 25.03.2021 №10 к/к.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20), залишеним у відповідній частині без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021, визнаний незаконним та скасований наказ в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" ОСОБА_1 від 16.09.2019 №106-к про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Донецької філії за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником філії на підставі п.1 ст. 41 КЗпП; поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі" з 17.09.2019; стягнуто з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2019 по 27.05.2021 (424 робочі дні) у розмірі 685 213,68 грн (без виключення сум обов`язкових відрахувань) та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Наказ від 16.09.2019 №106-к про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади виданий в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" ОСОБА_1 із недотриманням умов визначених п.1 ч.1 ст.41 КЗпП, оскільки вказаний наказ містить декілька підстав звільнення та відсутні докази конкретних фактів грубого порушення трудових обов`язки в частині невиконання вказівок керівника.

На виконання вищезазначеного рішення суду ДП "Регіональні електричні мережі" видано наказ від 27.05.2021 №71-к про поновлення на роботі ОСОБА_2 , а також перераховано ОСОБА_2

- середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 202 515,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2021 №5360; у розмірі 120 750 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2021 №5390; у розмірі 228 331,29 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2021 №5752. Всього - 551 597,02 грн; судові витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2021 №5359.

- податок на доходи фізичних осіб утриманий із середньої заробітної плати у розмірі 45 283,02 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2021 №5361; у розмірі 27 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2021 №5393; у розмірі 51 055,41 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2021 №5754; Всього - 123 338,43 грн.

- військовий збір, утриманий із середньої заробітної плати у розмірі 3 773,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2021 №5362; у розмірі 2 250 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2021 №5395; у розмірі 4 254,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2021 №5755. Всього - 10 278,20 грн.

- єдиний внесок, утриманий із середньої заробітної плати у розмірі 55 345,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.09.2021 №5363; у розмірі 33 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2021 №5394; у розмірі 62 401,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2021 №5756. Всього - 150 747,01 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ДП "Регіональні електричні мережі" звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2021 задоволено заяву ДП "Регіональні електричні мережі", яка підписана в.о. генерального директора Ткаченком Р.Л., про відкликання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20); повернуто без розгляду касаційну скаргу ДП "Регіональні електричні мережі" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20).

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи, яка розглядається, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, яке набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Подібні правові висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 26.11.2019 у справі №902/201/19, від 04.06.2020 у справі №522/7758/14-ц, від 28.09.2022 у справі №910/6216/21.

Отже, обставини встановлені у справі №911/4610/15(235/928/20), де предметом спору було визнання протиправним та скасування наказу в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" ОСОБА_1. про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають доказуванню у даній справі.

За приписами ч. 1 ст. 54 ГПК України власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ДП "Регіональні електричні мережі", затвердженого наказом Міністерства енергетики України 03.07.2020 №426, ДП "Регіональні електричні мережі" є державним унітарним комерційним підприємством, що засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій станом на день звернення Міністерства енергетики України до суду з даним позовом, у розділі "Засновники юридичних осіб" зазначений єдиний засновник - Міністерство енергетики України.

З огляду на вказані обставини, Міністерство енергетики України звернулось з позовом у даній справі про стягнення збитків на користь ДП "Регіональні електричні мережі".

Як визначено п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до до ч. 2 ст. 89 ГК України, посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Відповідно до вимог статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;

- вину заподіювача шкоди.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Як вставнолено, неправомірність дій в.о. генерального директора ОСОБА_1. встановлена рішенням суду у справі №911/4610/15 (235/928/20), яка полягала в порушенні вимог ч. 1 ст. 41 КЗпП, що свідчить про недотримання відповідачем при звільненні ОСОБА_2 з посади директора Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі" вимог трудового законодавства.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулось із порушенням установленого законом порядку, його поновлено на роботі згідно з рішенням суду та стягнуто з ДП "Регіональні електричні мережі" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2019 по 27.05.2021 у розмірі 685 213,68 грн та 840,80 грн судового збору.

ДП "Регіональні електричні мережі" виконало рішення суду у справі №911/4610/15 (235/928/20), сплативши визначені у ньому грошові кошти.

З урахуванням вищезазначеного, виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу є збитком для ДП "Регіональні електричні мережі", оскільки ОСОБА_2 як працівник не приніс своїми посадовими діями користі підприємству, а його продуктивна праця не була врахована і використана у діяльності підприємства внаслідок незаконного звільнення.

Матеріалами справи також підтверджується наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, а саме недотриманням ним вимог трудового законодавства, та збитками у розмірі 686 054,48 грн, оскільки такі збитки виникли внаслідок виконання рішення у справі №911/4610/15 (235/928/20), згідно з яким встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 .

Вина відповідача виражена в тому, що обіймаючи посаду в.о. генерального директора та достовірно знаючи про покладені на нього чинним законодавством та статутом обов`язки, будучи відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, він не забезпечив дотримання встановлених вимог закону при звільненні з посади ОСОБА_2 , чим допустив незаконне звільнення останнього з займаної посади, що мало наслідком стягнення з ДП "Регіональні електричні мережі" 686 054,48 грн. У зв`язку із зазначеними незаконними діями ОСОБА_4 завдані збитки ДП "Регіональні електричні мережі" складають 686 054,48 грн.

Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.08.2022 у справі №918/685/21.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Міністерства енергетики України про стягнення з ОСОБА_1 , завданих ДП "Регіональні електричні мережі" збитків, підлягають задоволенню.

Крім того, зважаючи на характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що рішенням у справі №911/4610/15 (235/928/20), яке набрало законної сили та є чинним, встановлено факт незаконного звільнення працівника на підставі наказу посадової особи з подальшою виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим застосування місцевим господарським судом пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", яка є актуальною і на даний час, де зазначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ч.1 ст.134 та нової редакції ст. 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Також, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.12.1992 №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №332/832/18, від 03.05.2022 у справі №676/2149/20.

Доводи апеляційної скарги в частині відкликання в.о. генерального директора ДП "Регіональні електричні мережі" Ткаченком Р.Л. касаційної скарги у справі №911/4610/15 (235/928/20), що призвело до списання коштів у розмірі 686 054,48 грн, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Як визначено п. 1 Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 №597, керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльністю, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Згідно з п. 9.8 статуту ДП "Регіональні електричні мережі" генеральний директор підприємства під час реалізації своїх прав і виконання обов`язків повинен діяти в інтересах Підприємства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 5 частини 1 статті 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в якому зазначено, що у відповідності до ст. 42, ст. 287 ГПК України на законодавчому рівні закріплено право звернення учасника справи з касаційною скаргою, а не обов`язок.

Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2021 задоволено заяву ДП "Регіональні електричні мережі", яка підписана в.о. генерального директора Ткаченком Р.Л., про відкликання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20); повернуто без розгляду касаційну скаргу ДП "Регіональні електричні мережі" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20).

Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною. Відтак, питання щодо правомірності відмови ДП "Регіональні електричні мережі" від касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 у справі №911/4610/15(235/928/20) не є предметом розгляду у справі, яка розглядається та не впливає на результат розгляду даного спору.

Щодо доводів скаржника в частині того, що судом не досліджено оригінали письмових доказів, доданих до позовної заяви, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З метою обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було подано до Господарського суду Київської області завірені належним чином копії письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зважаючи на ті обставини, що судом надані позивачем копії письмових доказів під сумнів не ставились, а клопотання про витребування доказів, огляд оригіналів письмових доказів від відповідача до Господарського суду Київської області не надходили, колегія суддів відхиляє зазначені скаржником доводи в цій частині.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, якими мотивовано оскаржуване рішення суду та відхиляє протилежні аргументи, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, Північний апеляційний господарський суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається, а підстави для задоволення апеляційної скарги відутні.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2022 у справі №911/4610/15 (911/1277/22) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.04.2023.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко