ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2023 р. Справа №914/2372/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кордюк Г.Т.,

Кравчук Н.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Качуринець Галини Семенівни б/н від 06.01.2023 (вх. № 01-05/118/23 від 10.01.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 (повний текст рішення виготовлено 20.12.2022, суддя Запотічняк О.Д.)

у справі №914/2372/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Качуринець Галини Семенівни, м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Цюпко Сергія Сергійовича, м. Борислав, Львівська обл.,

про: стягнення 123 346,73 грн.

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Качуринець Галина Семенівна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Цюпко Сергія Сергійовича про стягнення 123 346,73 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов`язання за Договором суборенди нежитлового приміщення № 01-001-2021-10-с від 25.10.2021 в частині сплати орендних платежів за період з 01.12.2021 по 26.04.2022, у зв`язку з чим за ФОП Цюпко С.С. утворилась заборгованість у розмірі 83 465,28 грн, з урахуванням забезпечувального платежу заборгованість склала - 38 769,28 грн.

За несвоєчасне виконання договірних зобов`язань щодо сплати орендних платежів, позивач нарахував відповідачу 6 967,80 грн - пені, 1 046,76 грн -інфляційних втрат, 1 962,88 грн - 12% річних та 74 600,01 грн - штраф.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Цюпко Сергія Сергійовича на користь Фізичної особи-підприємця Качуринець Галини Семенівни 48 746,73 грн заборгованості, судовий збір в розмірі 980,49 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав та допустив заборгованість по сплаті суборендних платежів на суму 83 465,28 грн, а з урахуванням забезпечувального платежу в розмірі 44 696,00 грн заборгованість становить 38 769,28 грн. Вказана заборгованість відповідачем не заперечується.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 046,76 грн інфляційних втрат, 1 962,88 грн 12% річних та пені в розмірі 6 967,80 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 74 600,01 грн, то суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки заборгованість у відповідача перед позивачем є за неповні 2 місяці суборенди, а відтак, стягнення 300% штрафу в розмірі 74 600,01 грн, суперечить умовам договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, в частині відмови в задоволені позовних вимог, фізична особа-підприємець Качуринець Галина Семенівна звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 74 600,01 грн є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте із неправильним установленням обставин, які мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що ФОП Цюпко С.С. було грубо порушено умови Договору суборенди в частині сплати орендних платежів, оскільки ним не було здійснено жодного платежу в рахунок сплати орендної плати , а за час дії Договору суборенди мало бути здійснено 5 платежів.

Апелянт зазначає, що норми чинного законодавства та Договору суборенди передбачають право наймодавця відмовитись від договору найму у випадку несплати наймачем плати за найм. У пункті 9.1.5 Договору суборенди, згідно якого Позивач має право відмовитися від Договору суборенди у випадку, якщо Відповідач не здійснює оплату орендної плати, впродовж 3 (трьох) місяців підряд.

Позивач скористався своїм вищевказаним правом, прийняв, відповідно до п. 15.5.2 Договору суборенди, рішення про дострокове припинення Договору суборенди.

Апелянт звертає увагу суду на те, що умовами Договору суборенди сторони погодили, що у випадку відмови Позивачем від зобов`язання за Договором суборенди з вини Відповідача, в тому числі відмови від зобов`язання за Договором суборенди в порядку, визначеному п. 15.7 Договору суборенди, Позивач має право стягнути з Відповідача, а Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 300 відсотків орендної плати, діючої на момент цього порушення (пункт 13.5 Договору суборенди).

Тобто, Апелянт вважає, що він вправі вимагати у Відповідача сплатити штраф, передбачений пунктом 13.5 Договору суборенди, внаслідок односторонньої відмови Позивачем від Договору суборенди, що спричинено невиконанням Відповідачем свого обов`язку із сплати орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Отже, на переконання апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано норму пункту 13.5 Договору суборенди, що потягло порушення судом статті 236 ГПК України в частині ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення штрафу, адже заборгованість Відповідача перед Позивачем, з урахування забезпечувального платежу, становить за неповні 2 місяці, то з таким висновком апелянт не погоджується та зазначає наступне.

Відповідач сплатив на користь Позивача забезпечувальний платіж в сумі 44 696 грн.

Однак, як стверджує апелянт, Позивачем не приймалось рішення про зарахування забезпечувального платежу в користь погашення заборгованості із орендних платежів.

Апелянт переконаний, що судом першої інстанції помилково встановлено, що Позивачем, у відповідності із п. 8.5 Договору суборенди, було зараховано забезпечувальний платіж в рахунок погашення заборгованості з орендної плати, результатом чого заборгованість відповідача перед Позивачем з орендних платежів існує лише за період березень-квітень 2022 року, що становить менше, ніж 3 місяці, та підстави для стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 300 % розміру орендної плати відсутні.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить суд рішення господарського суду Львівської області від 13 грудня 2022 року у справі №914/2372/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Качуринець Галини Семенівни про стягнення з фізичної особи-підприємця Цюпка Сергія Сергійовича штрафу в розмірі 74 600,01 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця Цюпко Сергія Сергійовича на користь фізичної особи-підприємця Качуринець Галини штраф в сумі 74 600,01 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Відводів суддям в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

25.10.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Качуринець Галиною Семенівноюта та Фізичною особою-підприємцем Цюпко Сергієм Сергійовичем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 01-001-2021-10-с (далі - Договір суборенди), згідно якого Орендодавець передає Орендарю, а Орендар приймає у Орендодавця в строкове платне користування нежитлове приміщення чи його частину, надалі по тексту - «Приміщення», яке знаходиться за адресою: вул. Кульпарківська. 59, м. Львів, 79041, корпус, номер, поверх розташування, загальна площа і відновна вартість якого, вказані в п.п. F, G, Н Додатку №1 до цього Договору.

Приміщення передано Суборендареві в суборенду для здійснення діяльності Орендаря у відповідності до цільового призначення Приміщення та з додержанням вимог чинного законодавства України. Вид діяльності вказаний в п. 0 Додатку №1 до цього Договору. Визначений Сторонами вид діяльності Орендаря виключає право Орендаря на будь-який інший спосіб використання Приміщення. Зміна виду діяльності Орендаря вимагає внесення змін до цього Договору оренди.. (п. 1.2. Договору суборенди).

Орендар повністю виконав умови Договору, а саме згідно з пп. 1.1., 1.2. Договору суборенди, надав відповідачу нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська. 59, загальною площею 34,00 кв. м, про що свідчить Акт приймання-передачі приміщення від 01 грудня 2021 року, який підписано Сторонами.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди Сторони погодилися, що за час користування Приміщенням Орендар платитиме Орендодавцю Орендну плату - платіж, який обчислюється з розрахунку погодженої Сторонами ціни за оренду 1 кв.м. Приміщення помножену на технічну площу орендованого Приміщення та коефіцієнт платежів з помісячним нарахуванням та сплатою. Розмір орендної плати та ставки за 1 кв.м. за один місяць погоджується Сторонами в додатку №1 п. 1. Також Договором оренди встановлено формулу із застосування індексації (п. 4.2)

Пунктом 1 додатку №1 до Договору оренди встановлено, що з 15 січня 2022 року орендна плата за місяць становить 22 348,03грн. без ПДВ, що на час підписання Договору оренди є еквівалентом 850 доларів США без ПДВ, за курсом, встановленим НБУ станом на дату підписання Договору оренди. (657,30 грн. за 1 м.кв. без ПДВ, що на час підписання договору оренди є грошовим еквівалентом 25,00 доларів США без ПДВ, за курсом, встановленим НБУ станом на дату підписання Договору оренди).

Як зазначено позивачем, орендна плата розраховувалась наступним чином: 100 грн - орендна плата з 01 грудня 2021 по 14 січня 2022 року; 12 760,32 грн - орендна плата з 15 січня 2022 року по 30 січня 2022 року; 24 187,18 грн - орендна плата за лютий 2022 року; 24 866,67 грн - орендна плата за березень 2022 року та 21 551,11 грн - орендна плата 01 квітня 2022 року по 26 квітня 2022 року.

Порядок розрахунків описано в розділі 6 Договору оренди, а саме п. 6.4 передбачає, що всі передбачені Договором оренди оплати нараховуватимуться від дати підписання Сторонами Акта передачі-приймання, незалежно від того чи Орендар фактично розпочав свою діяльність. Всі передбачені Договором оренди оплати нараховуються до дати підписання Орендарем Акту повернення-приймання Приміщення або до моменту звільнення приміщення від майна Орендаря у випадку, передбаченому п. 12.8 цього Договору.

Згідно із п. 6.5 Договору оренди орендна плата сплачується Орендарем до 10 числа розрахункового місяця на підставі наданого рахунку. Рахунки надаються до 5 числа розрахункового місяця.

Згідно пункту 12.8 Договору оренди у випадку прострочення Орендаря щодо повернення Приміщення понад 10 (десять) календарних днів з дня закінчення Строку оренди або дострокового розірвання цього Договору, після спливу семиденного строку з дати надсилання додаткового письмового повідомлення з попередженням Орендаря про дату та час звільнення Приміщення, Орендодавець вправі, керуючись статтею 235, частиною 2 статті 236 Господарського кодексу України, самостійно звільнити Приміщення від майна Орендаря, передавши його на зберігання. При цьому, Орендар підтверджує те, що передбачена цим пунктом можливість звільнення Приміщення від належного йому майна внаслідок прострочення Орендаря щодо повернення Приміщення за цим Договором, є врегульованим Сторонами особливим способом самозахисту прав Орендодавця в розумінні статті 19 Цивільного кодексу України. Застосування такого заходу оперативного впливу виключатиме будь-яку відповідальність Орендодавця, у тому числі, за можливі збитки (у т.ч. упущену вигоду), завдані Орендарю. Орендар зобов`язується у будь-якому випадку відшкодувати витрати Орендодавця на звільнення Приміщення від майна Орендаря та оплату послуг зберігача за зберігання майна Орендаря. Сторони, керуючись статтею 6 Цивільного кодексу України, домовились, що з моменту звільнення Приміщення від майна Орендаря, Приміщення вважатиметься повернутим Орендодавцю за цим Договором.

01.04.2022 Позивач звернулась до Відповідача з повідомленням про припинення договору оренди та з вимогою про сплату заборгованості та штрафу, докази надсилання долучені до матеріалів справи, однак відповіді ФОП Цюпко С.С. не надав.

Відтак, 26.04.2022 Позивачем підписано Додаток № 4 до Договору суборенди, згідно якого нежитлове приміщення було повернуто з суборенди 26.04.2022, що підтверджується підписаним відповідним Актом повернення - приймання. В Акті зазначено, що ФОП Цюпко С.С. не з`явився.

Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача за договором суборенди складала 38 769,28 грн, про що було зазначено в Акті повернення - приймання приміщення.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором, за час прострочення Відповідачу нараховано 6 967,80 грн. - пені за несвоєчасно сплачені орендні платежі; 1 046,76 грн. - інфляційні втрати; 1 962,88 грн. - 12 % річних за користування чужими кошами та 74 600,01 грн. - штраф в розмірі 300% розміру орендної плати.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Загальними положеннями про найм (оренду) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 Цивільного кодексу України).

25.10.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Качуринець Галиною Семенівноюта та Фізичною особою-підприємцем Цюпко Сергієм Сергійовичем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 01-001-2021-10-с (далі - Договір суборенди), згідно якого Орендодавець передає Орендарю, а Орендар приймає у Орендодавця в строкове платне користування нежитлове приміщення чи його частину, надалі по тексту - «Приміщення», яке знаходиться за адресою: вул. Кульпарківська. 59, м. Львів, 79041, корпус, номер, поверх розташування, загальна площа і відновна вартість якого, вказані в п.п. F, G, Н Додатку №1 до цього Договору.

На виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, Орендар передав нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Кульпарківська, 59, загальною площею 32,00 кв. м, про що свідчить Акт приймання-передачі приміщення від 01.12.2022 року, який підписано Сторонами та долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору, оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав та допустив заборгованість по сплаті суборендних платежів на суму 83 465,28 грн. З урахуванням забезпечувального платежу в розмірі 44 696,00 грн, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 38 769,28 грн.

26.04.2022 нежитлове приміщення було повернуто з суборенди, що підтверджується підписаним з боку орендодавця Актом повернення - приймання. Разом із підписанням Акту повернення - приймання визначено суму заборгованості по сплаті орендної плати в розмірі 38 769,28 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи , п. 13.5. Договору оренди сторони передбачили, що у випадку відмови від зобов`язання за Договором оренди Орендодавцем з вини Орендаря, в тому числі відмови від зобов`язання за Договором оренди в порядку, визначеному п. 15.7 цього Договору оренди, Орендодавець має право стягнути з Орендаря, а Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю штраф у розмірі 300% Орендної плати, діючої на момент цього порушення.

Згідно п. 15.7 Договору сторони в порядку ст. 6 Цивільного кодексу України погодились, що істотним порушенням Договору оренди в розумінні положень ст.651 Цивільного кодексу України, яке надає Орендодавцю право відмови від Договору оренди в односторонньому позасудовому порядку, буде кожна з наступних обставин:

a) Якщо Орендар з причин, які не залежать від Орендодавця, не прийняв Приміщення за Актом передачі-приймання в оренду в строк, визначений Договором, Орендодавець матиме право відмовитися від Договору оренди у випадку неусунення Орендарем вказаного порушення впродовж 10 (десяти) календарних днів від дати отримання ним відповідної письмової вимоги Орендодавця;

b) Ненадання в забезпечення виконання грошових зобов`язань Орендаря в строк і в обсягах, передбачених цим Договором, або допущення Орендарем недостатності необхідного обсягу забезпечення, ніж це вимагається Договором оренди. Орендодавець матиме право відмовитися від Договору оренди у випадку неусунення Орендарем вказаного порушення впродовж 10 (десяти) календарних днів від дати отримання ним відповідної письмової вимоги Орендодавця;

c) Якщо Орендар без письмової згоди Орендодавця використовує Приміщення не у відповідності з призначенням, визначеним Договором оренди, Орендодавець матиме право відмовитися від Договору оренди у випадку неусунення Орендарем вказаного порушення впродовж 10 (десяти) календарних днів від дати отримання ним відповідної письмової вимоги Орендодавця;

d) Якщо Приміщення або його частина буде передана в суборенду чи інше користування (у тому числі безоплатне) без письмової згоди Орендодавця, Орендодавець матиме право відмовитися від Договору оренди у випадку неусунення Орендарем вказаного порушення впродовж 10 (десяти) календарних днів від дати отримання ним відповідної письмової вимоги Орендодавця;

е) якщо Орендар частково чи в повному обсязі затримує сплату компенсації за фактично спожиті комунальні послуги, необхідні для утримання Приміщення більше ніж одного місяця від дати, коли така оплата повинна була бути здійснена;

f) якщо щодо Орендаря прийнято рішення про його ліквідацію або проти нього розпочато справу про банкрутство.

З огляду на умови Договору суборенди, позивач відповідно до п. 13.5. Договору нарахував відповідачу штраф в розмірі 74 600,01 грн.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач нарахував відповідачу штраф внаслідок односторонньої відмови Орендодавцем від договору, шляхом направлення 01.04.2022 повідомлення про припинення договору оренди.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ФОП Цюпко С.С. не сплачував орендні платежі з грудня по квітень, однак, як визначено пунктом 8.1 Договору після підписання цього Договору, Орендодавець виставляє Орендарю рахунок про сплату забезпечувального платежу. Розмір забезпечувального платежу дорівнює розмірам Орендної плати за погоджену сторонами кількість місяців оренди приміщення, що визначається в додатку № 1 до договору.

У Додатку № 1 до Договору, а саме пунктом J визначено, що забезпечувальний платіж сплачується у розмірі двомісячної орендної плати протягом 7 календарних днів від дати підписання договору оренди.

Крім того, сторонами не заперечується, що забезпечувальний платіж ФОП Цюпко С.С. сплатив на користь ФОП Качуринець Г.С. в розмірі 44 696,00 грн.

Пунтом 8.5 Договору сторонами визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання (прострочення) Орендарем будь-якого із своїх грошових зобов`язань в користь Орендодавця за цим Договором більше ніж на 10 (десять) календарних днів Орендодавець має право погасити заборгованість, що виникла за рахунок Забезпечувального платежу. Орендар не має права зараховувати в односторонньому порядку Забезпечувальний платіж в рахунок Орендної плати або виконання будь-якого іншого зобов`язання за цим Договором.

Як вірно встановив суд першої інстанції, вказаний забезпечувальний платіж (44 696,00 грн) покрив орендну плату за грудень 2021 (100,00 грн), січень (12760,32 грн), лютий (24187,18) та частину березня 2022 року, що не заперечується позивачем, оскільки останній просить стягнути 38 769,28 грн, що є частиною орендного платежу за березень (24866,67 грн) та квітень (21551,11 грн) 2022 року.

Відповідно до п. 8.9 сторони погодили, що у випадку припинення дії Договору, зокрема, розірвання або відмови від Договору оренди чи відмови від зобов`язання за Договором оренди, сума забезпечення підлягає поверненню Орендарю впродовж 30 календарних днів від дати отримання Орендодавцем відповідної письмової вимоги Орендаря, якщо не виникне необхідність здійснення виплати з забезпечення з метою покриття платежів, належних Орендодавцю з приводу Орендної плати, оплати Експлуатаційних витрат, відшкодування фактично спожитих комунальних послуг, витрат на відшкодування збитків, заподіяної шкоди або інших грошових зобов`язань Орендаря, що випливають з цього Договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість у відповідача перед позивачем є за неповні 2 місяці суборенди.

Відповідно до пункту 9.1.5 Договору передбачено, що Орендодавець має право: відмовитися від цього Договору у випадку, якщо Орендар не здійснює оплату орендної плати, впродовж 3 (трьох) місяців підряд. Цей Договір вважається припиненим у такому випадку з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від цього Договору.

Відтак, оскільки, заборгованість Відповідача перед Позивачем складає два місяці, то, в свою чергу, відсутні правові підстави для застосування п. 13.5 Договору, оскільки жодної з перелічених обставин в пункті 15.7 Договору Орендар не порушив.

З огляду на все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у стягненні 300% штрафу в розмірі 74 600,01 грн, оскільки таке стягнення суперечить умовам договору.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Яв вже зазначалося вище, рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у справі №914/2372/22 апелянт оскаржує лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 74 600,01 грн.

А тому колегією суддів здійснено перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 8, 126, 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Качуринець Галини Семенівни б/н від 06.01.2023 (вх. № 01-05/118/23 від 10.01.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у справі №914/2372/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.