ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" квітня 2023 р. м. Рівне Справа №918/56/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд)

учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 05.03.2020 (суддя Бережнюк В.В.) відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризацію боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого.

Ухвалою від 29.07.2020 визнано вимоги кредиторів у загальній сумі 3 057 677 грн. 17 коп.; визнано вимоги забезпечених кредиторів у загальній сумі 16 321 214 грн. 46 коп.; відмовлено у визнанні вимог кредиторів на загальну суму 11 005 654 грн. 04 коп..

Постановою від 31.03.2021 припинено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Мельник І.А., визнано банкрутом ОСОБА_1 , введено відносно ОСОБА_1 процедуру погашення боргів, керуючим реалізацією майна ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Мельник Ірину Анатоліївну.

04.01.2022 у межах справи № 918/56/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 до господарського суду надійшла заява відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з грошовими вимогами до боржника у розмірі виконавчого збору і витрат виконавчого провадження на підставі постанов державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні про стягнення боргів з цієї фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.06.2022 (яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022) відмовлено заявнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у задоволенні заяви про визнання грошових вимог до боржника ОСОБА_1 .

Суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у визнанні грошових вимог органу державної виконавчої служби, пославшись на відсутність доказів фактичного виконання виконавчих документів на користь стягувачів у зв`язку з примусовим виконанням яких були винесені постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржника.

Орган державної виконавчої служби оскаржив такі судові рішення в касаційному порядку, стверджуючи, що його кредиторські вимоги підлягають визнанню в повному обсязі, оскільки стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за постановами державного виконавця спеціальний закон не зумовлює фактичним виконанням виконавчих документів у виконавчому провадженні.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.01.2023 у справі № 918/56/20 постановлено:

1. Касаційну скаргу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П. В. задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.06.2022 у справі № 918/56/20 в частині відмови у визнанні грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження скасувати.

3. Справу № 918/56/20 в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження направити на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

4. В іншій частині постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.06.2022 у справі № 918/56/20 залишити без змін.

24.02.2023 матеріали справи № 918/56/20 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

24.02.2023 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 918/56/20 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд) розподілено судді Романюк Ю.Г.

Ухвалою від 28.02.2023 справу № 918/56/20 в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд) - прийнято до свого провадження, призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.03.2023.

14.03.2023 від керуючого реалізацією майна Мельник І.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю подання письмових пояснень щодо обставин, які викладені в постанові Верховного Суду та неможливістю забезпечення явки ОСОБА_2 внаслідок зайнятості у іншому судовому засіданні.

Ухвалою від 14.03.2023 відкладено розгляд справи № 918/56/20 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд) у судовому засіданні на 04.04.2023.

04.04.2023 від арбітражного керуючого Мельник І.А. надійшли:

- клопотання про проведення судового засідання без її участі;

- уточнене повідомлення про результати розгляду заяви з майновими вимогами у справі № 918/56/20.

Ухвалою від 04.04.2023 відкладено розгляд справи № 918/56/20 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність в частині розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд) у судовому засіданні на 25.04.2023.

25.04.2023 судом встановлено, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення.

Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та зважаючи на наявність клопотання арбітражного керуючого Мельник І.А. від 04.04.2023 про проведення судового засідання без її участі, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду грошових вимог відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд) без участі представників учасників справи та заявника.

Судом встановлено, що арбітражний керуючий Мельник І.А. як керуючий реалізацією визнає вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) частково у розмірі 469 грн 18 коп. як вимоги другої черги погашення, вимога в сумі 631 грн 99 коп. відхиляються, так як дані витрати виникли після відкриття провадження у справі та є поточними.

Господарський суд, розглянувши грошові вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 у розмірі витрат виконавчого провадження (на новий розгляд), встановив наступне.

04.01.2022 до Господарського суду Рівненської області надійшла заява відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Відділ, орган двс) з грошовими вимогами до боржника. З урахуванням заяви про уточнення цих вимог, кредитор просив суд визнати грошові вимоги до боржника на суму нестягненого виконавчого збору 571 819,05 грн та 1 001,17 грн нестягнених витрат виконавчого провадження, а всього 572 820,22 грн і включити їх до реєстру вимог кредиторів.

В обґрунтування вимог заявник послався на наявність зведеного виконавчого провадження № 53680406 за виконавчими документами про стягнення боргів з ОСОБА_1 , до якого входять, зокрема, постанови винесені державним виконавцем про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на заявлену суму.

Судом встановлено, що в провадженні Відділу перебуває зведене виконавче провадження ВП № 53680406 з примусового виконання виконавчих листів.

В межах цього виконавчого провадження виконуються виконавчі документи про стягнення боргів з ОСОБА_1 на користь стягувача та винесені у зв`язку з їх примусовим виконанням постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, зокрема, такі виконавчі провадження (ВП):

- № 29272541 на суму 1 680 125,50 грн (виконавчий лист №2-281/2011 від 06.10.2011), стягнуто 0,00 грн, сума коштів до стягнення 1 680 125,50 грн;

- № 34761706 на суму 377 383,81 грн (виконавчий лист № 2-7847/2011 від 31.07.2012), постанови про стягнення витрат від 10.07.2018 на суму 500 грн та виконавчого збору на суму 11 961,61 грн, а також 3 257,38 доларів США від 09.07.2018, виконавчий збір - 16 108,89 грн;

- № 51721959 на суму 1 002 112,68 грн (виконавчий лист № 161/5672/15-ц від 08.04.2016), постанова про стягнення виконавчого збору від 13.09.2016 на суму 100 211,26 грн, виконавчий збір 100 211,26 грн, стягнуто 0,00 грн;

- № 61925065 на суму 3 618 409,46 грн (виконавчий лист № 161/15783/16-ц від 19.07.2017), та виконавчий збір у даному виконавчому провадженні згідно з постановою від 28.04.2020 на суму 361 840,94 грн, постанова про розмір мінімальних витрат на суму 151,00 грн, виконавчий збір 361 840,94 грн, стягнуто 0,00 грн;

- № 61478711 на суму 85,00 грн (постанова про стягнення штрафу № 161/15458/18 від 26.10.2018), виконавчий збір 85,00 грн, постанова про стягнення витрат від 10.03.2020 на суму 69,00 грн, виконавчий збір 8,50 грн, витрат на суму 69,00 грн, стягнуто 0,00 грн;

- № 61478312 постанова № 161/15458/18 про стягнення судового збору на користь ДСА України від 26.10.2018 на суму 352,40 грн, стягнуто 0,00 грн, виконавчий збір 35,24 грн, витрати - 158,93 грн - згідно з постановою від 11.06.2020, стягнуто 0,00 грн;

- № 61414860 постанова про стягнення витрат (як окремий виконавчий документ) на суму 316,12 грн від 26.02.2020 та про стягнення витрат у цьому виконавчому провадженні від 25.03.2020 на суму 153,06 грн, 316,12 грн - основна сума витрат, 153,06 грн - витрат за постановою про стягнення витрат від 25.03.2020, стягнуто 0,00 грн;

- № 61414839 на суму 125 827,00 грн - постанова про стягнення виконавчого збору, сума коштів до стягнення - 125 827,00 грн виконавчого збору, витрати - 153,06 грн за постановою від 03.03.2020, стягнуто 0,00 грн.

У зведеному виконавчому провадженні наявні постанови державного виконавця, які винесені як до відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 , так і після відкриття, відповідно Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів):

- є кредитором із конкурсними грошовими вимогами на суму 226 507,82 грн (у тому числі 226 038,64 грн - виконавчий збір, 469,18 грн - витрати виконавчого провадження).

- є кредитором із поточними грошовими вимогами на суму 345 780,41 грн - виконавчого збору та 631,99 грн - витрат виконавчого провадження.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що грошові вимоги органу державної виконавчої служби є необґрунтованими за відсутності доказів фактичного виконання виконавчих документів щодо боржника.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.06.2022 змінено в мотивувальній частині відповідно до цієї постанови. Мотивуючи це рішення апеляційний суд послався на статті 1, 2, 11, 45,113 Кодексу України з процедур про банкрутство (далі - КУзПБ), статті 26, 27, 34, 35, 39, 42, 45 Закону № 1404-VIII та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження на користь кредитора за відсутності доказів фактичного стягнення державним виконавцем заборгованості за виконавчими документами на користь стягувачів в межах зведеного виконавчого провадження стосовно боржника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2023 у справі № 918/56/20 дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Рівненської області від 15.06.2022 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 в частині відмови у визнанні грошових вимог Відділу зі сплати виконавчого збору у розмірі 571 819,05 грн - без змін. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у боржника не виникли грошові зобов`язання перед органом державної виконавчої служби у заявленій сумі виконавчого збору в розумінні ст. 1 КУзПБ, адже заявник не підтвердив стягнення суми боргу за виконавчими документами у виконавчому провадженні, у 10 % від якої було нараховано виконавчий збір у розмірі заявлених кредиторських вимог до боржника.

Водночас щодо витрат виконавчого провадження у розмірі 1 001 грн 17 коп. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2023 у справі № 918/56/20, направляючи справу в даній частині на новий розгляд, дійшов висновку, що грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (ст. 1 КУзПБ) зі сплати витрат виконавчого провадження виникає на підставі постанови державного виконавця про визначення/стягнення таких витрат та не залежить від фактичного (повного/часткового) задоволення вимог стягувача за виконавчим документом у зв`язку з виконанням якого такі витрати понесено, отже в цьому контексті грошові вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму витрат виконавчого провадження виникають у розмірі визначеному у відповідній постанові державного виконавця за умови їх належного документального підтвердження кредитором.

Верховний Суд вказав, що під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові та вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, якими кредитор обґрунтовує свої грошові вимоги, зокрема на підставі матеріалів справи з урахуванням доводів сторін перевірити підставність та розрахунок грошових вимог органу державної виконавчої служби на суму витрат виконавчого провадження, стягнутих з боржника.

Поняття "зобов`язання" безпосередньо визначене у ч. 1 ст. 509 ЦК України: зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У нормативно-правових актах термін "зобов`язання" використовується в різних значеннях і може розумітися принаймні: 1) як власне правове відношення між особами; 2) як обов`язок сторони правовідношення (боржника), що є складовою змісту правового відношення; 3) як конкретне право вимоги кредитора до боржника.

Як і будь-яке правовідношення зобов`язання має структуру: суб`єктів, об`єкт та зміст (матеріальний та юридичний). Юридичним змістом зобов`язання є суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника вчинити певну дію чи утриматися від її вчинення та кореспондуючий йому обов`язок боржника таку дію вчинити або утриматися від неї. Зобов`язання як відносне правовідношення зазвичай не передбачає можливості для кредитора задовольнити свій інтерес власними діями, акцентуючи увагу на праві кредитора вимагати таких дій (бездіяльності) від боржника.

Отже, змістом зобов`язання є право вимагати та кореспондуючий йому обов`язок вчинити дії майнового характеру; юридичний зміст зобов`язання, як і іншого правовідношення, утворюють правомочності та обов`язки його суб`єктів, але, на відміну від інших правовідносин, правомочність набуває форми права вимоги, а обов`язок - форми боргу.

Грошове зобов`язання, як і будь-яке зобов`язання, є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші у визначеному розмірі), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошова вимога складає один із структурних елементів цього правовідношення, а саме його зміст. Грошова вимога виникає на підставі і в рамках грошового зобов`язання, а не підмінює собою саме зобов`язання.

Отже, грошове зобов`язання є різновидом зобов`язання та визначається через посилання на специфіку предмета виконання за таким зобов`язанням: зміст грошового зобов`язання полягає в обов`язку боржника сплатити на користь кредитора певну суму грошових знаків, що виконують у майновому обороті функцію законного платіжного засобу і засобу обігу з метою погашення грошового боргу, і, відповідно, в праві кредитора вимагати такої оплати.

У КУзПБ поняття боржника, кредитора, грошового зобов`язання застосовуються для цілей цього Кодексу - відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом - в тому значенні, яке їм надав законодавець у КУзПБ, і відрізняються від суто цивільно-правових.

Так, за ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав (абз. 4 ч. 1 ст. 1 КУзПБ).

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (абз. 11 ч. 1 ст. 1 КУзПБ).

У справі про неплатоспроможність фізичної особи подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (ч. 1 ст. 122 КУзПБ).

Отже, системне тлумачення наведених норм КУзПБ приводить до таких висновків:

- змістом грошового зобов`язання є документально підтверджене кредитором право вимоги і кореспондуючий йому обов`язок боржника здійснити платіж, тобто вчинити дію (дії) з передачі певної суми грошей (можливість їх вираження саме в грошових одиницях є визначальною для таких зобов`язань) незалежно від підстав виникнення такого обов`язку перелік яких не є вичерпним та може виникати в різних видах правовідносин, що можуть мати як приватноправовий, так і публічно-правовий характер;

- визначаючи сутність грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, законодавець прямо передбачив виключний перелік виплат з боку боржника, які не охоплюються змістом відповідної категорії майнових зобов`язань (аналогічний правовий висновок викладено у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 916/145/21).

Відповідно до ст. 42 Закону № 1404-VIІI кошти виконавчого провадження, яке здійснюється органом державної виконавчої служби, складаються з 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у п.п. 2 і 3 ч. 1 цієї статті. (ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону № 1404-VIІI).

Відповідно до п. 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція № 512/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні (п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5).

Види та розміри витрат виконавчого провадження, алгоритм їх визначення встановлюються Міністерством юстиції України, зокрема затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 (зі змінами), відповідно до якого до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку;

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію ст. 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Таким чином, сплата витрат виконавчого провадження є обов`язком (зобов`язанням) боржника перед органом державної виконавчої служби та в силу закону охоплюється змістом грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, визначених в абз. 5 ч. 1 ст. 1 КУзПБ, і за певних умов може бути вимогою органу державної виконавчої служби (кредитора) щодо грошових зобов`язань до боржника (боржника у виконавчому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1404-VIІI розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача.

До третьої і четвертої черги розподілу віднесені інші грошові суми, що підлягають стягненню з боржника, у тому числі на користь стягувачів у виконавчих провадженнях.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (ч. 2 ст. 45 Закону № 1404-VIІІ).

У п. 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) визначено, що у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець невідкладно складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених ст. 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Отже, у цих приписах Інструкції № 512/5, що кореспондують відповідним положенням Закону № 1404-VIІI, регулятор акцентував, що відрахування коштів на погашення витрат виконавчого провадження здійснюється до розподілу коштів між стягувачами в порядку черговості, передбаченої ст. 46 вказаного Закону.

Системне тлумачення наведених вище норм, дає підстави для висновку, що при розподілі стягнутих з боржника грошових сум компенсація витрат виконавчого провадження (не покритих авансовим внеском стягувача) здійснюється у другу чергу, після повернення авансового внеску стягувача на організацію і проведення виконавчих дій, та не ставиться в залежність від самого факту задоволення чи розміру фактично задоволеної вимоги стягувача або суми стягнутої у виконавчому провадженні у зв`язку з виконанням якого понесені такі витрати.

В силу особливостей розрахунку витрат виконавчого провадження, визначених Законом № 1404-VIІI, Інструкцією № 512/5 та наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5, мінімальні витрати виконавчого провадження слід вважати понесеними органом виконавчої служби на підставі винесеної державним виконавцем постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, адже ці витрати є обов`язковими в силу спеціальних законодавчих приписів щодо відкриття виконавчого провадження, порядку вчинення і оформлення виконавчих дій, вимог до користування автоматизованою системою виконавчого провадження тощо.

Водночас, оскільки законодавство не містить вичерпного переліку додаткових витрат виконавчого провадження, а їх розмір залежить від особливостей примусового виконання конкретного виконавчого провадження, заявлення таких витрат органом державної виконавчої служби на підставі відповідної постанови державного виконавця, як грошової вимоги до боржника у справі про банкрутство, потребує додаткового обґрунтування з наданням заявником відповідних документів на їх підтвердження, як кредиторських вимог у розумінні статей 1, 45 КУзПБ.

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документу (аналогічні правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 750/4352/17, від 19.06.2019 у справі № 750/7053/17, від 08.08.2019 у справі № 751/4365/17, від 01.10.2020 у справі № 703/1111/17).

Заявляючи грошові вимоги до боржника орган державної виконавчої служби, з урахуванням уточнення, просив визнати їх, серед іншого, на суму 1 001,17 грн нестягнених витрат виконавчого провадження.

На відміну від виконавчого збору, відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1404-VIІI компенсація витрат виконавчого провадження (не покритих авансовим внеском стягувача) здійснюється у другу чергу, після повернення авансового внеску стягувача на організацію і проведення виконавчих дій, та не ставиться в залежність від самого факту задоволення чи розміру фактично задоволеної вимоги стягувача або суми стягнутої у виконавчому провадженні у зв`язку з виконанням якого понесені такі витрати.

Сплата виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є обов`язком (зобов`язанням) боржника перед органом державної виконавчої служби, в силу закону охоплюється змістом грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, визначених в абз. 5 ч. 1 ст. 1 КУзПБ, і за певних умов можуть бути вимогою кредитора щодо грошових зобов`язань до боржника.

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Судом встановлено, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідно до поданого уточнення до грошових вимог заявляє втрати, що виникли з виконанням наступних виконавчих проваджень, а саме:

ВП № 34761706 500,00 грн. (постанова від 10.07.2018),

ВП № 61414860 316,12 грн. (постанова від 26.02.2020),

ВП № 61414839 153,06 грн. (постанова від 03.03.2020).

ВП № 61478711 69,00 грн. (постанова від 10.03.2020),

ВП № 61414860 153,06 грн. (постанова від 25.03.2020),

ВП № 61925065 151,00 грн. (постанова від 28.04.2020),

ВП № 61478312 158,93 грн. (постанова від 11.06.2020).

Означені витрати всього на суму 1501,17 грн., з яких не стягнуто 1 101,17 грн.

Як встановлено судом, із заявлених та нестягнутих витрат конкурсними є вимоги, які виникли до 05.03.2020, а саме втрати пов`язані з ВП № 61414860 316,12 грн. (постанова від 26.02.2020) та ВП № 61414839 153,06 грн. (постанова від 03.03.2020), всього на суму 469,18 грн.

Інші грошові вимоги у вигляді витрат виконавчого провадження в сумі 631,99 грн. виникли після відкриття провадження у справі 05.03.2020 та є поточними.

Суд відхиляє заперечення керуючого реалізацією про те, що слід відмовляти у визнанні грошових вимог, які є поточними, оскільки такі вимоги до боржника виникли після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. При цьому суд виходить із того, що книга четверта КУзПБ не містить положень про конкурсних та поточних кредиторів, на відміну від аналогічних положень що стосуються банкрутства юридичних осіб. Таким чином після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність - всі кредитори, які мають грошові вимоги до боржника, вправі скористатись своїм правом на звернення до суду із заявою з кредиторськими вимогами та після визнання вимог визнаються кредиторами.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч. 1 ст. 45 КУзПБ).

Згідно з ч. 4 ст. 45 КУзПБ вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

З огляду на вказане слідує, що реалізація права на звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника законодавцем визначена через призму автономного обов`язку самого кредитора та може залежати від дій інших осіб, у тому числі й суду, оскільки останній в справах про відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи є регулятором балансу інтересів осіб що звернулись до суду.

Поточні - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

У ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів (ч.4 ст. 60 КУзПБ).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 120 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Стосовно черговості задоволення вимог кредиторів суд зазначає, що порядок задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність визначено ст. 133 КУзПБ. Згідно з ч. 4 цієї статті, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Судом встановлено, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернувся до господарського суду із заявою про визнання його грошових вимог на суму 469,18 грн. - 04.01.2022 із пропуском тридцятиденного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство 05.03.2020.

З урахуванням положень ст. 133 КУзПБ суд вважає, що визнанню підлягають конкурсні вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на суму 469,18 грн., що виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність із включенням їх до другої черги вимог кредиторів.

Водночас відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Крім того, суд вважає, що визнанню підлягають поточні вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на суму 631 грн 99 коп., що виникли після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність із включенням їх до другої черги вимог кредиторів.

Також суд визнає як позачергові вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 4 540 грн 00 коп. (судовий збір, сплачений згідно з платіжним дорученням № 27361 від 31.12.2021).

Керуючись ст. ст. 196, 202, 234, 235 ГПК України, ст. ст. 45, 60, 122, 133 КУзПБ, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати грошові вимоги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_1 до ОСОБА_1 у справі № 918/56/20 у вигляді витрат виконавчого провадження у розмірі 1 001 (одна тисяча одна) грн 17 коп. (з яких - 469 (чотириста шістдесят дев`ять) грн 18 грн. як вимоги конкурсного кредитора та 631 (шістсот тридцять одна) грн 99 коп. як вимоги поточного кредитора) - черговість задоволення вимог друга.

2. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.

Ухвала набирає законної сили 25.04.2023 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 235 ГПК України з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно - західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив або безпосередньо до апеляційного суду в порядку та строки, встановлені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Романюк Ю.Г.