ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. Справа№ 910/7084/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 18.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.11.2022 ( повний текст складено та підписано 15.11.2022)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022

у справі №910/7084/22 (суддя В.В. Бондарчук)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

до Товариства співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт"

про стягнення 1 395 043,91 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (далі - ТОВ «Київенерго-борг»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (далі - ТСББ «Комфорт»/відповідач) про стягнення 1 395 043,91 грн, у тому числі: 1 090 437,94 грн - основного боргу, 91 059,04 грн - 3% річних та 213 546,93 грн - інфляційних втрат.

Крім того, позивач на підставі п. 10 ст. 238 ГПК України просив суд здійснити нарахування 3% річних з моменту закінчення воєнного стану в Україні до моменту виконання рішення суду у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є правонаступником прав АТ «К.Енерго» за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 внаслідок придбання майна банкрута на аукціоні за лотом №71, відповідно заборгованість за цим договором має бути сплачена відповідачем на користь позивача. Більше того, оскільки заборгованість в сумі 1 090 437,94 грн підтверджена Північним апеляційним господарським судом в ухвалі про затвердження мирової угоди від 13.05.2019 у справі № 910/5918/18, відповідно нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється ТзОВ «Київенерго-борг» за період з 14.05.2019 по 23.02.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/7084/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» заборгованість у розмірі 1 090 437 (один мільйон дев`яносто тисяч чотириста тридцять сім) грн 94 коп. та судовий збір у сумі 16 356 ( шістнадцять тисяч триста п`ятдесят шість) грн 56 коп.

Здійснити нарахування на підставі п. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України 3% річних за формулою: сума 3% річних = СхЗхД/365/100, де С- сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення, починаючи з моменту закінчення воєнного стану в Україні до моменту виконання рішення суду. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу та відмовив у стягненні 3% річних та інфляційних втрат з підстави того, що позивачем придбано право вимоги за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 тільки на основну заборгованість відповідача на суму 1 090 437,94 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про стягнення з Товариства співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 48 000,00 грн відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду від 14.11.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що умови аукціону не містили жодних застережень або обмежень щодо права нового кредитора на застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржниками за договорами про постачання теплової енергії, отже новий кредитор набув ввесь обсяг прав, які мав первісний кредитор до відповідача, в тому числі і щодо вимоги про сплату разом із сумою основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Також позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення від 05.12.2022 та просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким вирішити питання про розподіл судових витрат у сумі 48 000, 00 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач посилається на практику Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Київенерго-Борг" на рішення у справі № 910/7084/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 27.12.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Київенерго-Борг" на додаткове рішення у справі № 910/7084/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито провадження за апеляційними скаргами ТОВ "Київенерго-Борг" на рішення від 14.11.2022 та додаткове рішення від 05.12.2022, призначено їх до спільного розгляду на 14.02.2023.

10.02.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та відзив на апеляційні скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 розгляд справи відкладено на 14.03.2023.

24.02.2023 через канцелярію суду від позивача надійшло заперечення на клопотання про закриття апеляційного провадження та відповідь на відзив.

14.03.2023 апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження та оголосив перерву у розгляді справи до 18.04.2023.

Клопотання відповідача обґрунтоване тим, що представник позивача Розпаченюк А.С. не мав повноважень на підписання апеляційних скарг оскільки довіреністю № 3609/Юр-А від 01.09.2022 не передбачено право адвоката на підписання апеляційних скарг.

У запереченні на клопотання відповідача позивач зазначив,що при формуванні пакету документів, як додатків апеляційної скарги ним помилково було додано не той примірник довіреності та додав копію довіреності № 0509/Юр-2 від 05.09.2022 на представництво інтересів ТОВ "Київенерго-Борг", у якій серед іншого передбачено право підписання апеляційних скарг.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження колегія керується наступним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У матеріалах справи міститься копія договору № 1-22/Д від 01.08.2022 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Розпаченюком Андрієм Сергійовичем та ТОВ "Київенерго-Борг", який діє до 31.12.2023.

Відповідно до п. 2 указаного договору, клієнт надає адвокату право бути представником клієнта в усіх органах державної влади, а також у всіх судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу/відповідачу/третій особі/заявнику/зацікавленій особі, з питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі право: отримувати, підписувати та подавати від імені клієнта та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно) заяви, заперечення, клопотання, скарги у тому числі апеляційну та касаційну, доповнення до них, додаткові документи, тощо.

Отже з наявних у матеріалах справи документів можливо встановити обсяг повноважень представника Розпаченюка А.С. на підписання апеляційної скарги та представництво інтересів ТОВ "Київенерго-Борг" у суді апеляційної інстанції.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційні скарги позивача, у якому представник не погодився з доводами апеляційних скарг та зазначив, що відповідачу не було відомо про перехід права вимоги боргу до іншого кредитора, в результаті чого відповідач не знав і не міг знати кому сплачувати заборгованість, а тому відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо додаткового рішення відповідач погодився з висновком суду першої інстанції відповідно до якого не підлягають розподілу витрати на правничу допомогу, якщо відсутні докази їх оплати.

У судове засідання 18.04.2023 з`явилися представники учасників справи. Представник позивача підтримав апеляційні скарги і просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив суд залишити судові рішення без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

30.10.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (далі - енергопостачальна організація), найменування якої було змінено з 01.01.2019 на Акціонерне товариство «Київенерго», а з 09.08.2019 на Акціонерне товариство «К.Енерго», та Товариством співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (далі - абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1110120, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

13.05.2019 Північним апеляційним господарським судом постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди у справі № 910/5981/18 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Товариство співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт"» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення 423 397,05 грн.

Зокрема, в п. 2 мирової угоди у справі № 910/5981/18 сторони погодилися, що станом на 01.03.2019 у ОСББ «ТСББ «Комфорт» існує заборгованість по договору на теплопостачання №1110120 від 30.10.2001 у сумі 1 499 439,12 грн.

Разом із тим, відповідно до п. 3 мирової угоди у справі № 910/5981/18, у зв`язку зі скасуванням постанови НКРЕКП № 613 від 03.03.2015 про затвердження тарифу на теплову енергію постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 сторони погодилися, що ПАТ «Київенерго» зобов`язується до 01.06.2019 здійснити перерахунок нарахувань на підставі постанови НКРЕКП № 465 від 23.04.2014 за період з 01.04.2015 по 01.06.2016 на суму 409 001,18 грн, внаслідок чого сума заборгованості ОСББ «ТСББ «Комфорт» по договору на теплопостачання № 1110120 від 30.10.2001 буде становити 1 090 437,94 грн.

25.08.2021 згідно протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ» (з 14.09.2021 назву змінено на ТзОВ «Київенерго-борг») на аукціоні з придбання майна банкрута - АТ «К.Енерго» за лотом № 71, придбано право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394 грн.

30.08.2021 між позивачем та АТ «К.Енерго» підписано акт придбання майна на аукціоні, відповідно до якого продавцем передано, а позивачем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту № 71, який відбувся 25.08.2021, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,00 грн, в тому числі заборгованість відповідача за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 (додаток № 1 до цього акту).

26.05.2022 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про зміну кредитора, в якому просив не перераховувати заборгованість за договором № 1110120 від 30.10.2001 на рахунок АТ «К.Енерго», при цьому, просив сплачувати борг на рахунок позивача.

За твердженням позивача заборгованість в сумі 1 090 437,94 грн відповідачем на користь позивача не погашено, крім того, внаслідок прострочення виконання свого зобов`язання зі сплати заборгованості за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001, позивач нараховує на суму боргу 3% річних в сумі 91 059,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 213 546,93 грн за період з 14.05.2019 по 23.02.2022. Водночас, позивач просив суд на підставі п. 10 ст. 238 ГПК України здійснити нарахування 3% річних з моменту закінчення воєнного стану в Україні до моменту виконання рішення суду у цій справі.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, п. 3 мирової угоди у справі № 910/5981/18, у зв`язку зі скасуванням постанови НКРЕКП № 613 від 03.03.2015 про затвердження тарифу на теплову енергію постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 сторони погодилися, що ПАТ «Київенерго» зобов`язується до 01.06.2019 здійснити перерахунок нарахувань на підставі постанови НКРЕКП № 465 від 23.04.2014 за період з 01.04.2015 по 01.06.2016 на суму 409 001,18 грн, внаслідок чого сума заборгованості ОСББ «ТСББ «Комфорт» по договору на теплопостачання № 1110120 від 30.10.2001 буде становити 1 090 437,94 грн.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач став новим кредитором за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за договором у розмірі 1 090 437,94 грн.

Судом встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та не заперечується ТСББ «Комфорт», що заборгованість в сумі 1 090 437,94 грн відповідачем непогашена.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» в частині стягнення з Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» основного боргу в сумі 1 090 437,94 грн.

Проте місцевим судом відмовлено у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки на думку суду, позивачем придбано право вимоги за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 тільки на основну заборгованість відповідача на суму 1 090 437,94 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, виходячи з наступного.

Так Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 викладено правову позицію щодо обсягу переданих прав при заміні кредитора у зобовязанні:

«Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні».

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (аналогічний висновок міститься у п. 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18). У п. 43 постанови від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, у п. 7.53 постанови від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що інфляційні втрати та 3% річні нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, а тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги. Враховуючи, що позивач став новим кредитором за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1110120 від 30.10.2001 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за договором у розмірі 1 090 437,94 грн то і відповідно він набув права вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат на вказану заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу, яка існувала у відповідача перед АТ «К.Енерго» станом на 13.05.2019 та встановлена Північним апеляційним господарським судом в ухвалі про затвердження мирової угоди у справі №910/5918/18 від 13.05.2019, нарахування зроблені за період з 14.05.2019 по 23.02.2022.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем та встановлено, що він є арифметично вірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, твердження відповідача, про те що йому не було відомо про перехід права вимоги суми боргу до іншого кредитора, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки матеріалами справи підтверджується факт надіслання 26.05.2022 на адресу відповідача повідомлення про зміну кредитора, в якому позивач просив не перераховувати заборгованість за договором № 1110120 від 30.10.2001 на рахунок АТ «К.Енерго», при цьому, просив сплачувати борг на рахунок ТОВ «Київенерго-борг». Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції. Додатковим рішенням від 05.12.2022 Господарський міста Києва відмовив ТОВ «Київенерго-борг» у стягненні з ТСББ «Комфорт» витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 48 000,00 грн з підстави відсутності доказів оплати послуг Адвокатського бюро «Титикало та партнери» та адвоката Розпаченюка А.С.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого суду і вважає, що витрати позивача на правничу допомогу підлягали розподілу на загальних підставах, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу позивача складає 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, позивачем надано:

1) договір про надання правової допомоги № 18 від 26.03.2022, укладений між Адвокатським бюро «Титикало та партнери» та ТзОВ «Київенерго-борг», протокол №2 узгодження гонорару (договірної ціни) від 27.07.2022, який є додатком до цього договору та в якому сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 25 000,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2022 до договору про надання правової допомоги №18 від 26.03.2022 на суму 25 000,00 грн. 2) договір про надання правничої допомоги №1-22/Д від 01.08.2022, укладений між адвокатом Розпаченюк А.С. та ТзОВ «Київенерго-борг», додаткову угоду №1 від 01.08.2022 до цього договору, акт наданих послуг №1від 15.11.2022 до договору про надання правничої допомоги №1-22/Д на суму 23 000,00 грн. Відповідно до акту від 15.09.2022 приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 18 від 26.03.2022 Адвокатське бюро «Титикало і партнери» надало ТОВ «Київенерго-Борг» такі послуги:

-правовий аналіз наданих клієнтом документів;

-пошук відомостей в ЄДРСР судових справ що стосуються стягнення

заборгованості за теплову енергію, правовий аналіз судових рішень;

-підготовка і подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви;

-підготовка і подання до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив.

Актом № 1 від 15.11.2022 наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 1-22/Д від 01.08.2022 адвокат Розпаченюк А.С. надав позивачу наступні послуги:

-участь у судовому засіданні 12.09.2022 у Господарському суді міста Києва;

-підготовка і подання до Господарського суду міста Києва пояснення від 26.09.2022;

-участь у судовому засіданні 26.09.2022 у Господарському суді міста Києва;

-участь у судовому засіданні 14.10.2022 у Господарському суді міста Києва;

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №911/3156/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17, від 03.03.2021 у справі №912/354/20.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом (аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі та проаналізувавши детальний опис наданих товариству адвокатом та адвокатським бюро послуг, відсутність обов`язку сторони надавати докази оплати витрат на правничу допомогу, а також з огляду на принципи пропорційності та розумності, колегія суддів вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню у сумі 15 000, 00 грн.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" підлягають задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/7084/22 скасуванню в частині відмови у стягненні з Товариства співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" інфляційних втрат та 3 % річних, а додаткове рішення від 05.12.2022 - скасуванню з розподілом витрат на правничу допомогу.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги розподіляються у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/7084/22 скасувати в частині відмови у стягненні з Товариства співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" інфляційних втрат та 3 % річних.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 17-25; ідентифікаційний код 26008186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13; ідентифікаційний код 32826328) заборгованість у розмірі 1 090 437 (один мільйон дев`яносто тисяч чотириста тридцять сім) грн 94 коп., 3 % річних у розмірі 91 059 (дев`яносто одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 04 коп., інфляційних втрат у розмірі 213 546 (двісті тринадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн 93 коп. та судовий збір у сумі 20 925 ( двадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 66 коп.

Нараховувати на підставі п. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України 3% річних за формулою: сума 3% річних = СхЗхД/365/100, де С- сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення, починаючи з моменту закінчення воєнного стану в Україні до моменту виконання рішення суду.»

Стягнути з Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 17-25; ідентифікаційний код 26008186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13; ідентифікаційний код 32826328) 6 853 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 64 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 у справі № 910/7084/22 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката задовольнити частково.

Стягнути з Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 17-25; ідентифікаційний код 26008186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13; ідентифікаційний код 32826328) витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 грн.

Доручити суду першої інстанції видати відповідні накази.

Матеріали справи №910/7084/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2023.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир