ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 926/2750/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Сухового В. Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою

відповідальністю «Катеринопільський елеватор» - Сєркової С. Г.,

Товариства з обмеженою

відповідальністю «Лужанський спиртовий завод» - Кравченка А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (із урахуванням нової редакції касаційної скарги) Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 (у складі колегії суддів: Скрипчук О. С. (головуючий), Марка Р. І., Матущака О. І.)

у справі № 926/2750/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лужанський спиртовий завод»

про стягнення коштів у сумі 282 930,41 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лужанський спиртовий завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки від 28.12.2021 № АГД-2812,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» (далі - ТОВ «Катеринопільський елеватор») звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лужанський спиртовий завод» (далі - ТОВ «Лужанський спиртовий завод») про стягнення коштів у розмірі 282 930,41 грн, з яких: 99 840,00 грн упущена вигода, 36 000,00 грн збитки відповідно до пункту 5.3 договору, 131 506,85 грн пеня та 15 583,56 грн 3% річних відповідно до пункту 5.2 договору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 28.12.2021№ АГД-2812 щодо попередньої оплати товару.

09.08.2022 ТОВ «Лужанський спиртовий завод» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з зустрічним позовом до ТОВ «Катеринопільський елеватор» про визнання недійсним пункт 5.3 договору поставки від 28.12.2021№ АГД-2812.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначення в договорі збитків в твердій грошовій сумі суперечить змісту поняття збитків, порядку їх розрахунків та фактично звільняє ТОВ «Катеринопільський елеватор» від доказування їх розміру, а тому спірний пункт договору має бути визнаний недійсним на підставі статей 203, 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2022 первісний позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Лужанський спиртовий завод» на користь ТОВ «Катеринопільський елеватор» 131 506,85 грн пені, 15 583,56 грн 3% річних. В іншій частині первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено; визнано недійсним пункт 5.3 договору поставки від 28.12.2021 № АГД-2812, укладеного між ТОВ «Лужанський спиртовий завод» та ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2022 скасовано в частині задоволення первісних позовних вимог. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у лютому 2023 року ТОВ «Катеринопільський елеватор» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 скасувати, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2022 залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 926/2750/22 за касаційною скаргою ТОВ «Катеринопільський елеватор» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.04.2023.

ТОВ «Лужанський спиртовий завод» у відзиві на касаційну скаргу просить закрити касаційне провадження у справі № 926/2750/22, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Розглянувши зазначене клопотання, суд касаційної інстанції його відхиляє як необґрунтоване, зважаючи на таке.

Справа № 926/2750/22 не є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України, оскільки у справі пред`явлено позов про стягнення коштів (майнова вимога) та зустрічний позов про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки (немайнова вимога). Отже, застосування до цієї справи лише одного майнового критерію як підстави для відмови у відкритті касаційного провадження згідно з приписами частини 3 статті 287 ГПК України є помилковим.

Також ТОВ «Лужанський спиртовий завод» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права з урахуванням висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, а тому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами установлено, 28.12.2021 між ТОВ «Катеринопільський елеватор» (МХП) та ТОВ «Лужанський спиртовий завод» (контрагент) укладено договір поставки № АГД-2812, відповідно до умов якого МХП зобов`язалося у встановлені строки передати у власність контрагента для подальшого використання в господарській діяльності товар, зазначений в додатку до договору, а контрагент прийняти та сплатити певну грошову суму за товар (пункт 1.1).

Відповідно до пункту 1.2 договору невід`ємними частинами договору, які визначають зобов`язання сторін та регулюють його окремі положення є:

додаток № 1 - умови, застосовані до договорів, укладених між МХП та контрагентом, в яких МХП виступає виконавцем зобов`язань, які оплачуються контрагентом. Дані умови опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», розміщені на сторінці офіційного сайту МХП та діють у відповідності до вказаних положень (підпункт 1.2.1);

додаток № 2 - визначає предмет договору, умови поставки, порядок приймання та оплати товару, інше (підпункт 1.2.2);

додаток № 3 - специфікація/специфікації, що містять найменування (вид товару), вартість, кількість, одиницю виміру, термін, умови та місце поставки та інше (підпункт 1.2.3).

Пунктами 2.1 та 3.1 договору передбачено, що порядок та умови оплати товару, ціна на нього, зазначені у додатках до договору; МХП здійснює поставку товару згідно умов, передбачених у додатку № 2 до договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору МХП має право: вимагати прийняття товару відповідно до умов цього договору та додатків; отримати оплату вартості поставленого товару.

Контрагент в свою чергу має право вимагати здійснення поставки товару згідно з умовами договору та додатків, вимагати заміну неякісного товару або повернення коштів за неякісний товар, вимагати від МХП належного виконання всіх його обов`язків за договором та додатками (пункт 4.2 договору).

У пунктах 4.3 та 4.4 передбачено обов`язки сторін.

МХП зобов`язано: передати товар належної якості, в обумовленій сторонами кількості, асортименті та строки; передати всі супровідні документи на товар в момент поставки.

Контрагент зобов`язаний: прийняти товар, ціна, асортимент та кількість якого зафіксовані згідно умов цього договору; здійснювати перевірку при прийманні товару по кількості, якості та асортименту товару відповідно до товаросупровідних документів; повідомляти МХП про виявлені недоліки товару відповідно до умов цього договору, а також щодо інших порушень умов даного договору; оплатити отриманий товар по кількості та якості і у розмірах та у строки, що встановлені даним договором та додаткам до нього.

У випадку порушення терміну поставки МХП зобов`язано сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нарахована пеня від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення. (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору за прострочення оплати товару контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність, встановлену статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в розмірі 3% річних, простроченої суми за весь час прострочення.

Пунктом 5.3 договору встановлено, якщо контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім випадків за форс-мажорних обставин, МХП може нарахувати контрагенту частково обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок компенсації за збитки, які несе МХП в результаті такої відмови. Сторони погоджуються, що така частково обчислена сума є дійсною попередньою оцінкою збитків.

Умови, застосовані до договорів, укладених між МХП та передбачають, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за змістом даного договору сторони несуть відповідальність, передбачену положеннями даного договору, а також чинним законодавством України. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. МХП має право скасовувати будь-які подальші виконання зобов`язань у разі несвоєчасної оплати за виконанні МХП зобов`язання з боку контрагента. Якщо Контрагент порушить зобов`язання належно сплатити на користь МХП платежі за виконанні МХП зобов`язання, термін оплати всіх неоплачених рахунків і виплат, які повинні бути сплачені МХП за договором, настає негайно (пункти 3.1, 3.2).

Відповідно до додатку № 2 до договору поставки, предметом договору поставки є: лушпиння соняшникове гранульоване. Точний асортимент та найменування товару, його кількість, якість, вартість, загальний термін та місце поставки (погоджені сторонами з урахуванням пункту 4 даного додатку до договору), визначається сторонами: у специфікації підписаній обома сторонами, що підтверджує замовлення (пункти 1, 2).

Загальна вартість (ціна) даного договору не перевищує 5 000 000,00 з урахуванням податку на додану вартість (пункт 3 додатку № 2 до договору поставки).

Пунктом 4 цього додатку передбачено, що поставка товару здійснюється у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року з урахуванням змін), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього договору, або на наступних умовах, що погоджуються сторонами згідно даного додатку до договору: FCA «Самовивіз зі складу МХП»: поставка товару здійснюється на склад МХП, визначений згідно умов даного додатку до даного договору. Завантаження товару на транспортний засіб здійснюється силами та за рахунок МХП.

Згідно з пунктом 5 додатку № 2 до договору поставки контрагент здійснює платежі шляхом перерахування грошової суми на поточний банківський рахунок МХП: передоплата в розмірі 100% від вартості зобов`язання протягом 2 календарних днів з дати підписання специфікації, або рахунку, або до дати завантаження.

Згідно з специфікацією № 1 від 11.01.2022 (додаток № 3 до договору поставки), яка є невід`ємною частиною договору і вступає в силу з моменту її підписання, МХП зобов`язується поставити лушпиння соняшникове гранульоване у термін з 12.01.2022 по 23.01.2022, у обсязі - 200+/-10% тон, на суму - 1 200 000,00 грн.

Умови оплати: 100% попередня оплата до 14.01.2022. У разі порушення контрагентом даного терміну МХП має право змінити об`єм поставки і/або може бути переглянута ціна за цією специфікацією з врахуванням коливання курсу валют (грн/долар США) відповідно до курсу на дату підписання договору. При цьому загальна сума по специфікації перераховується відповідно (пункт 2 специфікації № 1).

На виконання умов договору поставки та специфікації № 1, ТОВ «Катеринопільський елеватор» направило відповідачу повідомлення про готовність виконати зобов`язання відповідно до договору.

Зазначене повідомлення отримане ТОВ «Лужанський спиртовий завод» 04.02.2022, однак відповідач на зазначене повідомлення відповіді не надав та до виконання своїх зобов`язань за договором поставки не приступив, про причини своєї відмови від виконання зобов`язань за договором не повідомив.

У зв`язку з невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань та відповідно до пункту 2.1 додатку № 1 до договору поставки позивачем в рамках іншого діючого договору поставки від 28.05.2021 № АГД-2805к, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» підписано специфікацію № 9 від 11.05.2022 про відвантаження товару - лушпиння соняшникове гранульоване у кількості 2500,00 тон на суму 13 752 000,00 грн, термін поставки з 13.05.2022 по 13.07.2022. Відповідно до платіжного доручення № Z20512005 від 12.05.2022 товар оплачений в повному обсязі.

ТОВ «Катеринопільський елеватор», звертаючись до суду із первісним позовом про стягнення коштів у розмірі 282 930,41 грн, з яких: 99 840,00 грн упущена вигода, 36 000,00 грн збитки відповідно до пункту 5.3 договору, 131 506,85 грн пеня та 15 583,56 грн 3% річних відповідно до пункту 5.2 договору, обґрунтувало свої вимоги невиконанням ТОВ «Лужанський спиртовий завод» зобов`язань за договором поставки в частині нездійснення попередньої оплати товару.

ТОВ «Лужанський спиртовий завод» звернулося до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Катеринопільський елеватор» про визнання недійсним пункт 5.3 договору поставки, мотивувало свої вимоги тим, що визначення в договорі збитків в твердій грошовій сумі суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції, встановивши порушення відповідачем умов договору поставки щодо своєчасної оплати товару дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив із відсутності складу цивільного правопорушення.

Разом з цим, задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості, встановивши, що спірний пункт договору поставки суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних та приймаючи у цій частині нове рішення про відмові у задоволенні цих вимог, встановив невиконання сторонами договору поставки умов щодо попередньої оплати, і як наслідок поставки товару, застосував до спірних правовідносин приписи статті 693, 538 ЦК України, дійшов висновку про необґрунтованість таких вимог.

Зі змісту касаційної скарги ТОВ «Катеринопільський елеватор» вбачається, що предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні первісних позовних вимог про стягнення пені та 3% річних.

ТОВ «Катеринопільський елеватор» у поданій касаційній скарзі послалось на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 538, 625, 693 ЦК України та не враховано висновки щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 904/2112/20.

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржуване судове рішення з огляду на доводи касаційної скарги ТОВ «Катеринопільський елеватор», які стали підставою для відкриття касаційного провадження, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, виходить із такого.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи встановлено статтею 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодекс.

За приписами статті 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару (подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, від 29.01.2020 у справі № 903/154/19 від 25.02.2020 у справі № 922/1705/19).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до пункту 5 додатку № 2 до договору поставки контрагент здійснює платежі шляхом перерахування грошової суми на поточний банківський рахунок МХП: передоплата в розмірі 100% від вартості зобов`язання протягом 2 календарних днів з дати підписання специфікації, або рахунку, або до дати завантаження.

Пунктом 2 специфікації № 1 від 11.01.2022 (додаток № 3 до договору поставки) передбачено умови оплати: 100% попередня оплата до 14.01.2022.

Відповідно до 5.2 договору поставки сторони погодили, що за прострочення оплати товару, контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену згідно статті 625 ЦК України в розмірі 3% річних, простроченої суми за весь час прострочення.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Лужанський спиртовий завод» не здійснило попередньої оплати товару в розмірі 100% у строк встановлений специфікацією № 1 від 11.01.2022 у зв`язку з чим, позивач не поставив відповідачу товар.

Враховуючи зазначене та з огляду на встановлені обставини, позивач у спірних правовідносинах не має права вимагати оплати товару, а відтак і нарахування пені та 3% річних.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що вимоги за первісним позовом про стягнення пені та 3% річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Так, у справі № 904/2112/20, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, виходив із того, що графік платежів, передбачений договором, не може розглядатись як попередня оплата конкретно визначеної поставки, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статті 693 ЦК України та звільнення відповідача за зустрічним позовом від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України за порушення умов договору щодо своєчасної оплати товару.

У справі № 758/1303/15-ц, Верховний Суд, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з підсудністю спору судам адміністративної юрисдикції та передаючи справу для продовження розгляду, виходив із того, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги, тому у позивача виникало право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а такі вимоги розглядаються залежно від суб`єктивного складу в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Разом з цим, у справі № 926/2750/22, яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановивши відсутність заборгованості за договором поставки, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені та 3% річних.

Отже, аналіз висновків, зроблених у оскаржуваному судовому рішенні у справі № 926/2750/22, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 25.05.2021 у справі № 904/2112/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, що розглядається, не є подібними, враховуючи відмінні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень.

Верховний Суд зауважує, що зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що ТОВ «Катеринопільський елеватор» взагалі не обґрунтовано підставами касаційного оскарження відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення пені.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 у справі № 926/2750/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

В. Г. Суховий