ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. Справа№ 910/19668/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2023:

від позивача: Гур`єв Андрій Альбертович

від відповідача: Стретович Інна Сергіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київського національного університету імені Тараса Шевченка

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 (повний текст рішення підписано 13.10.2022)

у справі №910/19668/21 ( суддя - Спичак О.М.)

за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання"

про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Київський національний університет імені Тараса Шевченка (далі - позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання» (далі - відповідач) про визнання договорів недійсними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що Договір №ПР394 від 07.05.2020, Договір №ПР397 від 08.05.2020 та Договір №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 укладені з порушенням норм законодавства України, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання їх недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21 у позові відмовлено.

Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності ознак фіктивності Договору №ПР394 від 07.05.2020, Договору №ПР397 від 08.05.2020 та Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київський національний університет імені Тараса Шевченка подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання" задовольнити повністю, а саме:

- визнати недійсним договір № ПР394 від 07.05.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання";

- визнати недійсним договір № ПР397 від 08.05.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання";

- визнати недійсним договір закупівлі №К78 від 20.08.2020, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи навчання";

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що комісією Київського національного університету імені Тараса Шевченка було встановлено відсутність виконання відповідачем зобов`язань за оспорюваними договорами, адже фактично програмне забезпечення залишилось у первинному стані, позивач не отримував від відповідача завершеного програмного коду продукту. Наразі позивач не має права на адміністрування програмного продукту, що унеможливлює його ефективне та безпечне використання.

За твердженнями скаржника відбулось документарне оформлення господарського зобов`язання, яке не передбачало отримання наслідків виконання робіт, що свідчить про фіктивність оспорюваних договорів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 16.01.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач вказує, що заборгованість позивача з оплати виконаних відповідачем робіт за Договором №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 становить 672 400,00 грн. (вказана грошова сума стягується відповідачем з позивача в судовому порядку). При цьому, відповідач вказав на безпідставність посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №869, так як він не є державним органом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 справу № 910/19668/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 910/19668/21 апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

27.12.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Київського національного університету імені Тараса Шевченка надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення, яке свідчить про сплату судового збору в сумі 10 215,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 задоволено клопотання Київського національного університету імені Тараса Шевченка про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21. Поновлено Київському національному університету імені Тараса Шевченка пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.02.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21.

12.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Київського національного університету імені Тараса Шевченка надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

27.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні Системи Навчання" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерактивні системи Навчання" та Київського національного університету імені Тараса Шевченка про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 задоволено клопотання Київського національного університету імені Тараса Шевченка про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд апеляційної скарги Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 відкладено на 09.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 задоволено клопотання Київського національного університету імені Тараса Шевченка про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд апеляційної скарги Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 відкладено на 20.04.2023.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд даної справи у визначеному складі суду неможливо, справу № 910/19668/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 прийнято справу № 910/19668/21 за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 20.04.2023 з`явився представник відповідача, який проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання 20.04.2023 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 07.05.2020 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання» (далі - виконавець) укладено Договір №ПР394, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги за кодом CPV за ДК 021:2015-72230000-6 з розробки програмного забезпечення на замовлення (розроблення програмного забезпечення «Кабінет викладача» та доопрацювання освітньої платформи «Синергія» в рамках проекту «Смарт-Університет»), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги на умовах, викладених у договорі.

Відповідно до розділу 1 Договору №ПР394 від 07.05.2020 надання послуг здійснюється відповідно до Технічного завдання, що наведено у Додатку №2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, та інших вимог замовника.

У розділі 2 Договору №ПР394 від 07.05.2020 зазначено, що виконавець зобов`язаний надати послуги, якість яких повинна відповідати обхідним змістовним, технічним, якісним та кількісним характеристикам, які відповідають Технічному завданню; у разі надання послуг неналежної якості або виявлення недоліків, що виникли внаслідок допущених виконавцем порушень при наданні послуг, виконавець зобов`язується за свій рахунок усунути недоліки або повторно надати послуги належної якості.

Відповідно до п. 3.1 Договору №ПР394 від 07.05.2020 ціна договору становить 48 900,00 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору №ПР394 від 07.05.2020 оплата за цим договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений у цьому договорі, не пізніше 30 банківських днів після підписання Акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до п. 5.3 Договору №ПР394 від 07.05.2020 приймання наданих послуг здійснюється замовником за Актом приймання-передачі послуг. Акт та Звіт про надані послуги виконавець зобов`язаний надати не пізніше 3-х робочих днів з моменту надання послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів повинен підписати акт та повернути виконавцю один примірник акту або направити виконавцю письмову мотивовану відмову від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків та строків їх усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі наданих послуг від 20.05.2020 до Договору №ПР394 від 07.05.2020, відповідач надав, а позивач прийняв наступні послуги - розробка пакету програмного забезпечення «Кабінет викладача» освітньої платформи Київського національного університету імені Тараса Шевченка в рамках проекту «Смарт-Університет» для наповнення платформи «Синергія» - на суму 48 900,00 грн.

Вказаний Акт підписаний представником позивача (директором), відповідача та скріплений відбитками печаток Київського національного університету імені Тараса Шевченка та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання».

Роботи, виконані відповідачем відповідно до Договору №ПР394 від 07.05.2020 на суму 48 900,00 грн, були у повному обсязі оплачені позивачем 22.05.2020.

08.05.2020 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання» (виконавець) укладено Договір №ПР397, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги за ДК 021:2015-72210000-2 - послуги з розробки пакетів програмного забезпечення - пакету програмного забезпечення «Кабінет студента» освітньої платформи Київського національного університету імені Тараса Шевченка в рамках проекту «Смарт-Університет» для наповнення платформи «Синергія», а замовник прийняті і оплатити такі послуги на умовах, викладених у договорі.

Відповідно до розділу 1 Договору №ПР397 від 08.05.2020 надання послуг здійснюється відповідно до Технічного завдання, що наведено у Додатку №2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, та інших вимог замовника.

У розділі 2 Договору №ПР397 від 08.05.2020 зазначено, що виконавець зобов`язаний надати послуги, якість яких повинна відповідати обхідним змістовним, технічним, якісним та кількісним характеристикам, які відповідають Технічному завданню; у разі надання послуг неналежної якості або виявлення недоліків, що виникли внаслідок допущених виконавцем порушень при наданні послуг, виконавець зобов`язується за свій рахунок усунути недоліки або повторно надати послуги належної якості.

Відповідно до п. 3.1 Договору №ПР397 від 08.05.2020 ціна договору становить 49 200,00 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору №ПР397 від 08.05.2020 оплата за цим договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений у цьому договорі, не пізніше 30 банківських днів після підписання Акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до п. 5.3 Договору №ПР397 від 08.05.2020 приймання наданих послуг здійснюється замовником за Актом приймання-передачі послуг. Акт та Звіт про надані послуги виконавець зобов`язаний надати не пізніше 3-х робочих днів з моменту надання послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів повинен підписати акт та повернути виконавцю один примірник акту або направити виконавцю письмову мотивовану відмову від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків та строків їх усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі наданих послуг від 20.05.2020 до Договору №ПР397 від 08.05.2020, відповідач надав, а позивач прийняв наступні послуги - розробка пакету програмного забезпечення «Кабінет студента» освітньої платформи Київського національного університету імені Тараса Шевченка в рамках проекту «Смарт-Університет» для наповнення платформи «Синергія» - на суму 49 200,00 грн.

Вказаний Акт підписаний представником позивача (директором), відповідача та скріплений відбитками печаток Київського національного університету імені Тараса Шевченка та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання».

Роботи, виконані відповідачем відповідно до Договору №ПР397 від 08.05.2020 на суму 49 200,00 грн, були у повному обсязі оплачені позивачем 22.05.2020.

20.08.2020 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання» (виконавець) укладено Договір №К78 про публічні закупівлі, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2020 році надати замовнику послуги ДК 021:2015 CPV 72260000 - послуги, пов`язані з програмним забезпеченням (послуги щодо поставки та розширення функціоналу комп`ютерної програми з інформаційно-технологічного забезпечення процесі, які використовуються для організації, упорядкування та соціалізації навчального процесу і контролю за навчанням у рамках проекту «Цифровий університет. Університет у смартфоні»), зазначені у технічному завданні, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 2.1 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам технічного завдання.

Згідно з п. 3.1 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 ціна договору становить 1 178 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 розрахунок здійснюється замовником протягом 10-ти банківських днів після надання послуг.

Строк надання послуг: протягом 15 календарних днів з дати підписання договору, але в будь-якому випадку до 05.09.2020 (в редакції Додаткової угоди №1 від 27.08.2020).

Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що на виконання умов Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 між сторонами було складено Акт приймання-передачі на суму 510 000,00 грн та Акт приймання-передачі на суму 668 000,00 грн.

Вказані обставини не заперечувались позивачем під час розгляду справи.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію Висновку експерта за результатами проведення дослідження, пов`язаного з комп`ютерними програмами і компіляціями даних, №38607/21-53 від 16.12.2021, складеного КНДІСЕ, в якому зазначено, що програмний комплекс, виконаний відповідачем відповідно до умов Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020, є працездатним, повністю відповідає технічному завданню та є об`єктом інтелектуальної власності.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що на вказані договори поширюється дія Закону України «Про публічні закупівлі».

Позивач зазначає, що Договір №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 не відповідає наступним вимогам чинного законодавства: - не надано гарантійних зобов`язань; - не визначено строків та умов технічної підтримки програмного продукту; - не приєднано електронного носія інформації з примірником програмного продукту, до якого у разі потреби додаються засоби для його встановлення на технічних засобах позивача; - не надано програмної та експлуатаційної документації на програмний продукт; - відсутні ліцензії або інші документи, що підтверджують правомірність використання програмного продукту; - не приєднано умов використання створеного програмного продукту як об`єкта права інтелектуальної власності; - у технічному завданні не передбачено ані проведення аналізу сумісності вибраних технічних параметрів та характеристик створюваного програмного продукту з відповідними параметрами та характеристиками програмних продуктів, ані проведення випробувань, приймання та введення в експлуатацію програмного продукту, ані урахування положень нормативних документів з питань технічного та криптографічного захисту інформації для програмного продукту, що містить механізми захисту інформації.

Також, технічне завдання Договору №ПР394 від 07.05.2020 не містить техніко-економічного обґрунтування на створення програмного продукту, обґрунтування вибору технічних параметрів та характеристик програмного продукту, проведення аналізу сумісності вибраних технічних параметрів та характеристик створюваного програмного продукту з відповідними параметрами та характеристиками програмних продуктів, опису процесу проведення випробувань, приймання та введення в експлуатацію програмного продукту, урахування положень, нормативних документів з питань технічного та криптографічного захисту інформації для програмного продукту, що містить механізми захисту інформації.

При цьому, Договір №ПР397 від 08.05.2020 взагалі не містить технічного завдання.

Таким чином, за твердженням позивача, зміст вказаних договорів суперечить вимогам чинного законодавства України у сфері публічних закупівель та вимогам до придбання та розроблення програмного забезпечення за публічні кошти.

Крім того, позивач вказує на те, що комісією Київського національного університету імені Тараса Шевченка було встановлено відсутність виконання відповідачем зобов`язань за оспорюваними договорами, адже фактично програмне забезпечення залишилось у первинному стані, позивач не отримував від відповідача завершеного програмного коду продукту. Наразі позивач не має права на адміністрування програмного продукту, що унеможливлює його ефективне та безпечне використання.

За твердженням позивача, наведені обставини свідчать про те, що відбулось документарне оформлення господарського зобов`язання, яке не передбачало отримання наслідків виконання робіт, що свідчить про фіктивність оспорюваних договорів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частини 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (підпункт 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відхиляючи доводи скаржника про те, що Договір №ПР394 від 07.05.2020, Договір №ПР397 від 08.05.2020 та Договір №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 суперечать постанові КМУ від 12.08.2009 №869 «Про затвердження загальних вимог до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Загальних вимог до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №869, тендерною документацією та договором про закупівлю програмного продукту повинне бути передбачено: забезпечення продавцем комплектності поставки програмного продукту, зазначеній у специфікації, яка додається до договору; встановлення у разі потреби програмного продукту продавцем на технічних засобах покупця; надання продавцем гарантійних зобов`язань; визначення строків та умов технічної підтримки програмного продукту.

Специфікація на поставку програмного продукту, яка додається до договору, повинна передбачати наявність: електронного носія інформації з примірником програмного продукту, до якого у разі потреби додаються засоби для його встановлення на технічних засобах покупця; програмної та експлуатаційної документації на програмний продукт; ліцензії або іншого документа, що підтверджує правомірність використання програмного продукту.

Умови використання програмного продукту, що закуповується на замовлення державного органу, для створення і (або) використання інформаційно-аналітичних систем та державних електронних реєстрів повинні передбачати, що строком ліцензії на використання програмного продукту є строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на відповідний програмний продукт.

Закупівля програмного продукту, ліцензія на використання якого передбачає виплату винагороди правовласнику у вигляді відсотків плати за надані від імені держави послуги, забороняється.

Закупівля державним органом програмного продукту як об`єкта права інтелектуальної власності здійснюється з дотриманням вимог законодавства.

У п. 4 Загальних вимог до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №869, зазначено, що тендерною документацією та договором про створення програмного продукту повинне бути передбачено визначення: умов використання створеного програмного продукту як об`єкта права інтелектуальної власності; майнових прав державного органу на створений програмний продукт як на об`єкт права інтелектуальної власності; стадій та етапів виконання необхідних робіт; зобов`язання (у разі потреби) щодо технічної підтримки програмного продукту.

До договору додається технічне завдання на створення програмного продукту, яке складається з урахуванням вимог державних, галузевих і чинних в Україні міжнародних стандартів, норм та регламентів і містить технічні, якісні, функціональні характеристики та перелік робіт, необхідних для створення програмного продукту. Відповідно до законодавства про державну мову в технічному завданні зазначаються вимоги щодо створення україномовних інтерфейсів. У технічному завданні передбачається, зокрема, виконання таких робіт: розроблення техніко-економічного обґрунтування на створення програмного продукту; обґрунтування вибору технічних параметрів та характеристик програмного продукту з урахуванням потреб державного органу, а також покладених на нього функцій, здійснення яких забезпечуватиметься шляхом використання такого продукту; проведення аналізу сумісності вибраних технічних параметрів та характеристик створюваного програмного продукту з відповідними параметрами та характеристиками програмних продуктів, які використовуються державним органом; розроблення у разі потреби навчальної програми з використання (експлуатації, технічної підтримки) програмного продукту; проведення випробувань, приймання та введення в експлуатацію програмного продукту; урахування положень нормативних документів з питань технічного та криптографічного захисту інформації для програмного продукту, що містить механізми захисту інформації.

У договорі також зазначається, що за результатами виконаних робіт виконавець разом з програмним продуктом і комплектом технічної, експлуатаційної та програмної документації до нього передає державному органові звіт про його випробування. Склад, зміст і форма подання зазначеної документації визначається державним органом з урахуванням вимог державних, галузевих та чинних в Україні міжнародних стандартів, норм та регламентів. До складу зазначеної документації включаються, зокрема, інструкції з використання (експлуатації) та технічної підтримки програмного продукту, резервного копіювання даних та відновлення інформації у разі виникнення позаштатних ситуацій під час його експлуатації, а у разі потреби - методики проведення оновлення програмного продукту. Зазначена документація створюється виконавцем з урахуванням можливості забезпечення технічної підтримки програмного продукту органом або іншим виконавцем.

Договір повинен містити положення щодо належності державному органу майнових прав та прав інтелектуальної власності на програмний продукт, що створюється на замовлення державного органу.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів констатує, що загальні вимоги до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №869, не поширюються на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки позивач (Київський національний університет імені Тараса Шевченка) не є державним органом, хоча фінансування КНУ імені Тараса Шевченка здійснюється з коштів загального фонду державного бюджету.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з п. 3. постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №869, Загальні вимоги носять рекомендаційний характер.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що Договір №ПР394 від 07.05.2020, Договір №ПР397 від 08.05.2020 та Договір №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 суперечать постанові КМУ від 12.08.2009 №869 «Про затвердження загальних вимог до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів», що є підставою для визнання їх недійними, колегією суддів оцінюються критично та відхиляються.

Водночас, посилання скаржника на постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про формування та виконання Національної програми інформатизації» від 31.08.1998 №1352, як на підставу для визнання недійсним Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржник зазначає, що Договір №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 було укладено директором Київського національного університету імені Тараса Шевченка з перевищенням повноважень, оскільки відповідно до п. 13 Положення про формування та виконання Національної програми інформатизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.1998 №1352, під час виконання завдань (проектів) Національної програми інформатизації державні замовники беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі за такими завданнями (проектами) після їх погодження з Генеральним державним замовником у разі, коли їх вартість дорівнює або перевищує 500 тис. гривень.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про національну програму інформатизації» державними замовниками окремих завдань (проектів) Національної програми інформатизації можуть бути державні органи та органи місцевого самоврядування. Державних замовників окремих завдань (проектів) затверджує Кабінет Міністрів України за поданням Генерального державного замовника.

З огляду на те, що скаржник не є ані державним органом, ані органом місцевого самоврядування, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що директор Київського національного університету імені Тараса Шевченка повинен був погодити з Генеральним державним замовником (Міністерством цифрової трансформації України) проект Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020.

Отже, доводи скаржника про те, що директор Київського національного університету імені Тараса Шевченка перевищив свої повноваження при укладенні Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020 відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Що стосується визначеної позивачем підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними те, що вони невиконані або виконані не у повному обсязі/неякісно виконані (є фіктивними), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Однак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності ознак фіктивності Договору №ПР394 від 07.05.2020, Договору №ПР397 від 08.05.2020 та Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи доказів - наказу Київського національного університету імені Тараса Шевченка №552-32 від 28.07.2021 «Про створення комісії щодо розгляду претензії №0106/2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактивні системи навчання»», наданих працівниками (викладачами) університету пояснень, всі вони зводяться до того, що роботи виконані відповідачем не у повному обсязі/їх результати не задовольняють вимог навчального процесу/розробленими відповідачем продуктами користуються не всі викладачі та студенти/викладачі не мають доступу до системи як адміністратор.

У Висновку спеціаліста №89/2021 за результатами проведеного дослідження документів щодо комп`ютерної програми з інформаційно-технологічного забезпечення процесів, які використовуються для організації, упорядкування та соціалізації навчального процесу і контролю за навчанням у рамках проекту «Цифровий університет. Університет у смартфоні», відповідачем не у повному обсязі були виконані роботи.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання, що фактично позивач просить суд визнати недійсними оспорювані договори у зв`язку з їх неналежним виконанням.

Водночас, колегія суддів звертає увагу скаржника на висновок Верховного Суду, зокрема, у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц де вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем 18.05.2022 долучено до матеріалів справи копію Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Київського національного університету імені Тараса Шевченка за період з 01.04.2018 по 31.08.2021, складеного Державною аудиторською службою, №0003000-21/35 від 28.12.2021, в якому, серед іншого, наведена інформація про те, що фактичного результат робіт за оспорюваними договорами позивачем не отримано - передачі електронного носія інформації з примірником програмного продукту, програмної та експлуатаційної документації на програмний продукт, тощо.

Однак, колегія суддів констатує, що акт ревізії є документом, який складений Державною аудиторської службою саме по відношенню до позивача та фіксує результати фінансово-господарської діяльності виключно позивача, в тому числі недоліки в такій діяльності.

Водночас, як вірно вказано судом першої інстанції, акт ревізії не має обов`язкового характеру, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялась; він є носієм доказової інформації про виявлення контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання недійсними Договору №ПР394 від 07.05.2020, Договору №ПР397 від 08.05.2020 та Договору №К78 про публічні закупівлі від 20.08.2020.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/19668/21.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.

5. Матеріали справи №910/19668/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 01.05.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім