РІШЕННЯ

12 квітня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/74/23

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом Керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі:

позивача 1: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області

позивача 2: Товстенської селищної ради Тернопільської області

до відповідача Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство"

про стягнення шкоди в сумі 24 804 грн.

за участі представників сторін:

прокурор: Куліковська Л.Б.;

позивач 1: Мартинюк З.І. - представник.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява від керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області подана в інтересах держави в особі позивачів Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Товстенької селищної ради Тернопільської області до Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" про стягнення шкоди в сумі 24 804 грн, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Розгляд справи здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні представником позивача 1, прокурор посилається на те, що відповідач заподіяв шкоду порушенням вимог лісового законодавства, в результаті чого державі завдано збитки.

Товстенська селищна рада не забезпечила явку свого представника у судове засідання, разом з тим надіслала клопотання №03-12/377 від 20.03.2023, у якому просить суд здійснювати розгляд даної справи без участі органу місцевого самоврядування.

Лісомисливське господарство у судове засідання не з`явилося, хоча про дату, час та місце слухання справи було повідомлене належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи наявні його відзив на позовну заяву №б/н (вх. №1681) від 24.02.2023, пояснення по справі від 10.04.2023 року (вх.№ 3125), у яких відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що йому до моменту отримання позовної заяви не було відомо ні про незаконну рубку, ні про заподіяння шкоди з вини ДП "Бучацьке лісове господарство". Крім того, стверджує, що ДП "Бережанське лісове господарство" є правонаступником ДП "Бучацьке лісове господарство", проте, це дві різні юридичні особи з різними ідентифікаційними кодами. А тому, шкода, заподіяна ДП "Бучацьке лісове господарство", не може заявлятися до відшкодування з відповідача. Державне підприємство вказує, що розмір заявленої шкоди був відомий позивачам з 25.02.2021, відтак останні мали можливість заявити у встановлений законом строк вимоги як кредитори до юридичної особи, що припиняється, чи звернутися до суду ще рік після нього, враховуючи те, що факт припинення зареєстрований 28.09.2021. Отже, будь-які майнові претензії до ДП "Бучацьке лісове господарство" є такі, що прострочені у зв`язку зі спливом строку.

З метою дотримання розумних строків вирішення цього спору, приймаючи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти росії" суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що за ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розгляд даного спору здійснювався із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши представлені докази, заслухавши в процесі розгляду справи доводи прокурора та представника позивача 1, господарський суд встановив наступне.

Підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду слугували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000038 від 12.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, за фактом незаконної рубки деревини.

Так, 05.02.2020 лісником обходу №3 Дорогичівського лісництва Понюком В.Я. виявлено незаконну рубку 2 дерев дуба звичайного на території регіонального ландшафтного парку "Дністровський каньйон" в лісових насадженнях Дорогичівського лісництва в кварталі 52 виділі 23 Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство", про що складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства.

Згідно вище зазначеного Акта, за незаконну рубку дерев розмір завданої шкоди склав 26 724 грн.

Після документування виявленого правопорушення, ДП "Бучацьке лісове господарство" звернулось із листом №73 від 06.02.2020 до Заліщицького відділення Чортківського відділу ГУНП в Тернопільській області з проханням провести розслідування по факту скоєння самовільної вирубки в Дорогичівському лісництві.

При цьому варто зазначити, що відповідними законодавчими приписами саме Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу. Незважаючи на це, про виявлені порушення Державне підприємство цей контролюючий орган не повідомило.

Державним інспектором з охорони природного середовища Тернопільської області Сагаш Д.З. прийнято участь у огляді місця події в межах досудового розслідування. За його наслідками складено протокол огляду місця події від 25.02.2020, в якому зафіксовано незаконну рубку у кварталі 52 виділ 23 невстановленими особами 2 дерев, а саме дубів 76 см (1 штука), 100 см (1 штука).

В подальшому, уповноваженими особами Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №541, керуючись додатком 1 до постанови, проведено розрахунок шкоди, заподіяної лісу, внаслідок незаконної рубки 2 дерев на території Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство", та констатовано що її розмір складає 24 804 грн. Також державним інспектором було складено польову перелікову відомість пнів самовільно зрізаних дерев.

Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального порушення не встановлено.

23 листопада 2022 прокуратура звернулась листом №3159ВИХ-22 до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства що до надання інформації хто на даний час є правонаступником Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" та листом №3196ВИХ-22 від 28.11.2022 звернулась до Державного агентства лісових ресурсів України про надання належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують таке правонаступництво.

Надавши відповідь у листі №01-3/953 від 24.11.2022, Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства поінформувало, що правонаступником ДП "Бучацьке лісове господарство" є Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" відповідно. В свою чергу, Державне агентство лісових ресурсів України супровідним листом №05-36/6672-22 від 30.11.2022 надало документи, які це підтверджують.

Також Бучацька окружна прокуратура звернулась листом №3162ВИХ-22 від 23.11.2022 до Управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної державної адміністрації щодо надання інформації в межах якого об`єкту природно-заповідного фонду України знаходиться квартал 52 виділ 23 Дорогичівського лісництва Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство".

У відповіді №04.2/1517 від 08.12.2022 Управління повідомило, що виділ 23 кварталу 52 Дорогичівського лісництва ДП "Бучацьке лісове господарство" розташований у межах регіонального ландшафтного парку "Дністровський каньйон" і належить до природно-заповідного фонду України.

Бучацька окружна прокуратура неодноразово зверталась до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Товстенської селищної ради про надання інформації щодо стану відшкодування шкоди Державним підприємством на суму 24 804 грн та які заходи були вжиті щодо стягнення зазначеної шкоди (відповідні листи знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки нараховані екологічною інспекцією збитки не сплачені, це слугувало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Дослідивши подані учасниками цього спору докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити в повному обсязі, з наступних міркувань.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної порушенням законодавчих вимог в ході ведення лісового господарства.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.3-5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Однією із підстав для представництва є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду України у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Слід зазначити, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і в адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, поведінка органів, через які діє держава в цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави в цивільних (господарських) або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних (господарських), так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Державу в судовому процесі, зокрема як позивача, може представляти орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. В свою чергу, у відповідних законодавчих положеннях, законодавець саме Держекоінспекцію уповноважив здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу. Відтак, остання є позивачем 1 у даній справі.

Проте, Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області з моменту отримання повідомлення від прокуратури не вжито заходів щодо стягнення заподіяної відповідачем шкоди.

Так, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції в Тернопільській області в суді, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Бучацька окружна прокуратура звернулася до Державної екологічної інспекції в Тернопільській області із запитами №3405ВИХ-22 від 13.12.2022 та №3183ВИХ-22 від 25.11.2022, в яких просила надати інформацію про те, чи вживались Держекоінспекцією заходи щодо стягнення з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" спричинених державі збитків в сумі 24 804 грн, а якщо не вживались, то повідомити причини невжиття таких заходів.

Держекоінспеція повідомила окружну прокуратуру листами №3111-22 від 01.12.2022 та №3274-22 від 14.12.2022, що до суду не зверталася з відповідним позовом через відсутність фінансування для сплати судового збору. Однак, ні прокурор, ні в ході судового розгляду контролюючий орган не надав жодних належних та допустимих доказів, які б засвідчували відсутність у контролюючого органу зазначених вище коштів у період з моменту вчинення правопорушення і до 24.01.2023.

До того ж слід врахувати із даного приводу правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 06 липня 2021 року по справі № 922/3025/20. Зокрема, Верховний Суд звертає увагу, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду Державною екологічною інспекцією з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, свідчить про те, що Держекоінспекція неналежно виконує свої повноваження щодо заподіяного державі матеріального збитку, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Як наслідок суд констатує, що вказана обставина (необхідність сплатити судовий збір при зверненні до суду) не могла слугувати перешкодою для подання позову до суду екологічною інспекцією, а відтак всі посилання останньої з даного приводу, судом оцінюються критично.

З наведеного в сукупності слід зробити висновок, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначає, що Державною екологічною інспекцією не здійснювався захист інтересів держави у спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду.

Правопорушення було вчинено на адміністративно-територіальних межах Товстенської селищної територіальної громади Чортківського району Тернопільської області, яка є органом місцевого самоврядування.

Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області листами №3406ВИХ-22 від 13.12.2022 та №3518ВИХ-22 від 23.12.2022 просила надати інформацію про те, чи вживались селищною радою заходи щодо стягнення з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" спричинених державі збитків в сумі 24 804 грн, а якщо не вживались, то повідомити причини невжиття таких заходів.

Товстенська селищна рада листами №1480 від 19.12.2022 та №1520 від 26.12.2022 повідомила окружну прокуратуру, що не вживала заходів, в тому числі шляхом звернення з позовною заявою до суду, щодо стягнення з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" шкоди у сумі 24 804 гривень, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, та надала реквізити для зарахування стягненої шкоди в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства.

Як наслідок суд констатує, що орган місцевого самоврядування не лише не вживав відповідних заходів, а й не планував їх вживати. На переконання суду, наведене безумовно свідчить про бездіяльність Товстенської селищної ради у спірних правовідносинах, та слугує підставою для висновку про те, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави при зверненні з даним позовом до суду.

Щодо фактичних обставин справи, встановлених судом, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювач шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" 24 804 грн шкоди, заподіяної ДП "Бучацьке лісове господарство" лісовому фонду на території Товстенської селищної територіальної громади, як з лісокористувача, за яким закріплено право постійного користування земельними лісовими ділянками.

Частиною 2 ст. 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно з п.3.1 Статуту, ДП "Бучацьке лісове господарство" було створене з метою ведення лісового господарства; охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; одержання прибутку від комерційної діяльності; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству.

Одним із основних напрямків діяльності підприємства є, зокрема охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних порубів, пошкоджень, самовільного сінокосіння, випасання худоби в заборонених місцях та інших лісопорушень, притягнення до адміністративної відповідальності лісопорушників та стягнення з них збитків відповідно до чинного законодавства. (п. 3.2.6 Статуту).

Як вже зазначалось вище, згідно інформації Управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної державної адміністрації, територія виділу 23 кварталу 52 Дорогичівського лісництва ДП "Бучацьке лісове господарство" розташована у межах регіонального ландшафтного парку "Дністровський каньйон" і належить до природно - заповідного фонду України.

Згідно ст.7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом, зокрема здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів (ст.8 Закону).

Відповідно до ч.2 ст. 60 Закону охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Згідно охоронного зобов`язання №03-56 від 26.07.2007 ДП "Бучацьке лісове господарство" взяло під охорону частину регіонального ландшафтного парку "Дністровський каньйон" площею 5909,0 га і зобов`язалось зберігати її та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів згідно с.40 Закону України "Про охорону навколишнього середовища", перенести межі наданої у користування земельної ділянки в натуру та забезпечити їх непорушність, а також режим охорони та збереження регіонального ландшафтного парку.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, ДП "Бучацьке лісове господарство" здійснювало управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства. Однак, факт вчинення виявленого у лютому 2020 року правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 16 та 17 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 64 ЛК України, підприємства, установи, організації, що здійснюють ведення лісового господарства зобов`язані охороняти ліси від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ст. 86 ЛК України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

За змістом п.5 ч.2 ст. 105 ЛК України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства.

Відповідно до ст. 107 ЛК України, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні.

Статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплені економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів (ч.1 ст. 69 наведеного вище Закону).

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Таким чином, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Такий же правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 09 серпня 2018 року у справі №909/976/17, а також в постановах від 15 лютого 2019 року у справі, №927/1096/16, від 23 серпня 2019 року у справі №917/1261/17, від 09 серпня 2018 року у справ №909/976/17, від 27 березня 2018 року у справі №909/1111/16.

Тобто, у спірних правовідносинах, на Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство" було покладено обов`язок із ведення робіт по належному утриманню, охороні, збереженню лісонасаджень, проведення заходів щодо збереження лісонасаджень від самовільних рубок та інших лісопорушень. Відтак, будучи постійним лісокористувачем, Державне підприємство має нести і відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства, зокрема, незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

У даному ж разі, Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство" як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши самовільну вирубку лісу та пошкодження дерев, чим заподіяло матеріальну шкоду лісовому фонду України.

Щодо заперечень відповідача про те, що ДП "Бережанське лісомисливське господарство" не є відповідальним за порушення, що були вчинені ДП "Бучацьке лісове господарство", суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 55 ЦПК України у разі припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частинами першою та п`ятою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі статтею 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Частинами першою, другою, третьою статі 107 ЦК України встановлено, що кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

Крім того, в разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються.

У постанові №910/5953/17 від 16.06.2020 Велика Палата Верховного суду зазначила, що при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва право попереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №526 від 27.09.2021 Державне підприємство "Бучацьке лісове господарство" припинено шляхом реорганізації та приєднано до Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство", що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно останнє є правонаступником Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство".

Отже, враховуючи вище наведене, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі 24 804 грн повинна бути відшкодована саме відповідачем як правонаступником ДП "Бучацьке лісове господарство".

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 29, п.4 ч. 1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України у частині доходів є 30% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності; джерелами формування спеціального фонду місцевих бюджетів є 70% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

У розумінні п.3 ч.2 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджети місцевого самоврядування - бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад.

Отже, шкода завдана суб`єктом господарювання внаслідок господарської діяльності на території Товстенської селищної територіальної громади, підлягає стягненню та зарахуванню до спеціального фонду органу місцевого самоврядування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

При цьому слід зазначити, що інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У зв`язку із задоволенням позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (вул. Замкова, 6, м. Бережани, Тернопільський район, Тернопільська область, 47501, ідент. код 00993018) шкоду в сумі 24 804 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотири) грн, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, до спеціального фонду місцевого бюджету Товстенської селищної територіальної громади Чортківського району Тернопільської області (вул. Українська, 84, смт. Товсте, Чортківський район, Тернопільська область, 48630, ідент. код 02045722): отримувач Головне управління казначейства у Тернопільській області/ТГ смт. Товсте/9998, Казначейство України UA0019737, ККД 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів.

3. Стягнути з Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (вул. Замкова, 6, м. Бережани, Тернопільський район, Тернопільська область, 47501, ідент. код 00993018) на користь Тернопільської обласної прокуратури (ідентифікаційний код одержувача 02910098, р/р UA0004091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800 (Тернопільська обласна прокуратура, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4) - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 27.04.2023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко