РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2023Справа № 910/12392/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промцентр М";

про розірвання договору та стягнення 3 742 808,40 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І. П.

Представники:

Від позивача: Безпальча О. О., адвокат, довіреність № 22-3 від 19.12.2022;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва, в якому просить:

- розірвати договір поставки № 14/05-21 від 05.05.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз";

- стягнути з відповідача суму авансу за договором поставки № 14/05-21 від 05.05.2021 у розмірі 406 827,00 грн;

- стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № 14/05-21 від 05.05.2021 у розмірі 3 742 808,40 грн;

- стягнути з відповідача штраф згідно п. 5.5 договору поставки № 14/05-21 від 05.05.2021 у розмірі 81 365,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі договору поставки № 14/05-21 від 05.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12392/22, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/12392/22 до судового розгляду по суті на 14.03.2023.

У судових засідання 14.03.2023 та 04.04.2023 судом оголошувалися перерви.

Під час розгляду спору по суті 25.04.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 25.04.2023 своїх повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходили.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту п`ятого частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/12392/22 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пунктом 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 05.12.2022, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

25.04.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" (далі також - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М" (далі - відповідач, виконавець) укладено договір поставки № 14/05-21 (далі - договір), за змістом п. 1.1. договору виконавець зобов`язується виготовити і поставити ємності для зберігання ЗВГ (далі - "товар") на основі креслень замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити за виготовлений товар.

Пунктом 1.4. договору визначено, що найменування товару, одиниця виміру, кількість, терміни виготовлення та строки ставки вказуються в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною.

За змістом п. 2.1., 2.2. договору, ціна за одиницю товару визначається в специфікації та рахунку-фактурі, що виставляється виконавцем і включає в себе вартість робіт по виготовленню та вартість використаних при виготовленні товару власних матеріалів виконавця. Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, складається із сум всіх специфікацій та виставлених та оплачених рахунків-фактур по даному договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, замовник оплачує товар на умовах 50% попередньої оплати впродовж 5 (п`яти) робочих днів після підписання відповідної специфікації на виготовлення партії товару. Решта 50% оплачується впродовж 5 (п`яти) робочих днів після підписання сторонами видаткових накладних на товар.

Як визначено п. 3.1. договору, замовник надсилає виконавцю специфікацію, креслення та технічне завдання на виготовлення товару засобами електронного зв`язку на електронну пошту виконавця .

У п. 3.2. сторони погодили, що з наступного дня після отримання 50% попередньої оплати за партію товару згідно специфікації до договору, виконавець зобов`язується приступити до виготовлення товару відповідно до отриманих креслень та технічних завдань та поставити виготовлений товар у строк, встановлений специфікацією.

Як вказує позивач, загальна вартість товару згідно договору поставки №14/05-21 від 05.05.2021 з урахуванням специфікацій №№ 1-3 становить 839 200,00 грн у т.ч. ПДВ (20%) 139 866,67 грн.

Позивач зазначає, що на виконання договору, ним було сплачено на користь відповідача попередню оплату у розмірі 650 000,00 грн, однак Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М" відвантажено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" лише товар загальною вартістю 243 173,00 грн.

Позивач вказує, що відповідачем не виготовлено та не поставлено йому товару на загальну суму 406 827,00 грн, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" звернулося до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 14/05-21 від 05.05.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, сторонами погоджено та підписано:

- специфікацію № 1 від 07.05.2021, назва товару: резервуар РСГ-10П, ТУ У 25.2-1:2020 у кількості 1 шт. загальною вартістю 110 000,00 грн;

- специфікацію № 2 від 12.05.2021, назва товару: резервуар РСГ-25П, ТУ У 25.2-1:2020 у кількості 1 шт. загальною вартістю 230 000,00 грн;

- специфікацію № 3 від 04.06.2021, назва товару: резервуар РСГ-25П, ТУ У 25.2-1:2020 у кількості 2 шт. загальною вартістю 499 200,00 грн.

Позивачем на підставі рахунків на оплату №40 від 07.05.2021, № 47 від 12.05.2021, № 69 від 04.06.2021 здійснено попередню оплату вартості товару, визначеного специфікаціями №№ 1-3 до договору, у загальному розмірі 650 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 8748 від 07.05.2021 на суму 70 000,00 грн, № 8761 від 12.06.2021 на суму 160 000,00 грн, № 8782 від 14.05.2021 на суму 50 000,00 грн, № 8988 від 330 000,00 грн, № 9144 від 40 000,00 грн, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 2 специфікацій № 1-3 до договору, виконавець зобов`язаний виготовити та поставити товар, вказаний у цих специфікаціях, протягом 20 робочих днів з дня отримання постачальником попередньої оплати.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статті 662 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Як вказує позивач, відповідачем було поставлено два товари, а саме резервуар РСГ-15П ТУ У 25.2-1:2020 вартістю 146 615,00 грн та резервуар РСГ-9,6 Н, ТУ У 25.2-1:2020 загальною вартістю 243 173,00 грн.

Тобто, відповідач у строк, встановлений у п. 2 специфікацій № 1-3 до договору, поставку товару в повному обсязі не здійснив. Доказів протилежного до суду не надано.

Вказане також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2022, який підписаний та скріплений печатками сторін та відповідно до якого заборгованість відповідача за договором складає 406 827,00 грн.

Таким чином на момент розгляду спору, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження поставки ним товару позивачу на суму 406 827,00 грн, як і доказів, які свідчать про повернення ним позивачеві означеної суми грошових коштів у добровільному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Як вбачається з матеріалів справи, претензією № 30/08-1 від 30.08.2022 позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати у розмірі 406 827,00 грн.

Отже, враховуючи те, що загальна сума грошового зобов`язання відповідача, яка складає 406 827,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про сплату вказаних грошових коштів на користь позивача, або належні докази поставки ним чи іншою особою за його замовленням позивачу погодженого сторонами товару, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промцентр М" про стягнення попередньої оплати у розмірі 406 827,00 грн.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 254 616,00 грн та штраф у розмірі 81 365,40 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.4., 5.5. договору, за прострочення строків виготовлення та/або передачі замовнику виготовленого Товару, виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 10% від вартості невиготовленого та непоставленого в строк Товару за кожен день прострочення. За прострочення виконавцем строків виготовлення та/або передачі замовнику Товару більше ніж на 10 календарних днів, Виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від не поставленого Товару, а також відшкодовує всі завдані таким прострочення збитки.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за прострочення строків виготовлення та передачі товару замовнику.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок сум пені та штрафу, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 254 616,00 грн та штрафу у розмірі 81 365,40 грн підлягає задоволенню.

Також позивач просить розірвати договір поставки № 14/05-21 від 05.05.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М".

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (статті 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом ст. 188 Господарського кодексу України, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

Тобто, за загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Оскільки, виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), то виконання боржником, у даному випадку відповідачем (зобов`язаною стороною за договором поставки), повинно бути підтверджено відповідачем належним чином.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку за договором, а так само обставин, які перешкоджали виконанню цього обов`язку, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Відповідно до п. 2 специфікацій № 1-3 до договору, виконавець зобов`язаний виготовити та поставити товар, вказаний у цих специфікаціях, протягом 20 робочих днів з дня отримання постачальником попередньої оплати.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем договору поставки, а саме доказів поставки товару, за який позивачем було здійснено попередню оплату, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачем умов договору, які полягають у неспроможності відповідача виконати його умови у встановлений строк, що є істотною умовою договору, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання договору поставки № 14/05-21 від 05.05.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М".

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір поставки № 14/05-21 від 05.05.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцентр М".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промцентр М" (03115, м. Київ, вул. Пушиної Феодори, буд.23/25, оф. 4, ідентифікаційний код 44036041) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтономгаз" (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, оф. 26/1, ідентифікаційний код 39082735) суму попередньої оплати у розмірі 406 827 (чотириста шість тисяч вісімсот двадцять сім) грн 00 коп., пеню у розмірі 3 254 616 (три мільйона двісті п`ятдесят чотири тисячі шістсот шістнадцять) грн 00 коп., штраф у розмірі 81 365 (вісімдесят одна тисяча триста шістдесят п`ять) грн 40 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 56 142 (п`ятдесят шість тисяч сто сорок дві) грн 13 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.05.2023.

Суддя О.В. Мандриченко