РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.05.2023Справа № 910/9535/22
За позовом Фізичної особи-підприємця Карнаушенка Євгенія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус"

про стягнення 122 741,33 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Карнаушенко Євгеній Віталійович (далі також - позивач, ФОП Карнаушенко Є.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" (далі також - відповідач, ТОВ "БЦ Парус") про стягнення сплачених по договору суборенди № А105 від 31.05.2021 платежів в розмірі 122 741,33 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/9535/22, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

23.11.2022 відповідач звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та про надання строку для подання відзиву. 07.12.2022 відповідачем подано відзив на позов.

Згідно зі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З огляду на пояснення відповідача, суд вважає за можливе задовольнити заяву Товариства з додатковою відповідальністю "БЦ Парус" та поновити строк для подачі відзиву.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" (як суборендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем Карнаушенко Євгенієм Валерійовичем (як суборендарем) було укладено договір суборенди № А105, за умовами якого суборендодавець зобов`язується передати у строкове, платне користування суборендарю приміщення, а суборендар зобов`язаний прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати суборендодавцеві обумовлені в цьому договорі суборенди платежі та виконувати інші умови цього договору суборенди.

У розділі 3 договору встановлено, що цей договір (зобов`язання сторін) набуває чинності з моменту підписання договору сторонами. Договір діє до закінчення строку суборенди. Строк суборенди вказано в Додатку № 1 (пункт 6). Строк суборенди починає обчислюватися з дня передачі суборендодавцем суборендареві приміщення.

Згідно з п. 4.3. договору, будь-яка передача приміщень між сторонами (в суборендне користування та з суборендного користування) повинна оформлюватися відповідним актом приймання-передачі приміщення.

Відповідно до положень розділу 10 договору, з моменту передачі суборендареві приміщення суборендар зобов`язаний сплачувати на користь суборендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором. За користування приміщенням суборендар зобов`язаний щомісячно сплачувати суборендодавцеві плату, яка складається з таких частин:

- основна орендна плата;

- експлуатаційна орендна плата;

- маркетингова орендна плата;

- орендна плата з обороту.

За користування (суборенду) приміщенням суборендар також зобов`язаний щомісячно оплачувати платежі щодо компенсації комунальних послуг.

Порядок сплати орендної плати сторони погодили у розділі 13 договору.

Як стверджує позивач, ним було взято в суборенду приміщення розміром 6,00 кв.м. (лот 105) в торгівельному центрі (далі також - ТЦ) відповідача. З 24.02.2022 торговельний центр не працював, доступу до приміщення позивач не мав.

Позивач наголосив, що станом на 24.02.2022 ним на користь відповідача було сплачено:

- 7 635,10 грн суборендна плата за дні в лютому, коли ТЦ не працював;

- 71 262, 00 грн забезпечувального платежу відповідно до Акта звірки взаємних розрахунків;

- 43 844,23 грн авансового платежу внесеного на березень 2022.

31.03.2022 сторони підписали Додаткову угоду № 3 до договору суборенди № А105 від 31.05.2021, відповідно до умов якої встановлено наступне:

- в період з 24.02.2022 по закінчення дії воєнного стану основна орендна плата не нараховується та не сплачується, при цьому, ставка основної орендної плати дорівнює нулю (п. 7-3);

- в період з 24.02.2022 по 31.03.2022 включно експлуатаційна орендна плата не нараховується та не сплачується, при цьому, ставка експлуатаційної орендної плати дорівнює нулю (п. 9-2);

- в період з 24.02.2022 по закінчення дії воєнного стану маркетингова орендна плата не нараховується та не сплачується, при цьому, ставка маркетингової орендної плати дорівнює нулю (п. 11-1);

- в період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно відсоток з товарообігу (для розрахунку плати обороту) не застосовується та не сплачується, при цьому, дорівнює нуль відсотків, впродовж зазначеного періоду не застосовуються положення викладені за п. 13 Додатку № 1 договору. Починаючи з 01.06.2022 та протягом дії воєнного стану, якщо приміщення суборендаря відкрите для відвідувачів та функціонує відповідно до цільового призначення суборендар зобов`язується сплачувати плату з обороту, за умови досягнення позитивної різниці відповідно до наступної формули:

ПО=СТ-ЕОП, де

ПО - орендна плата обороту;

СТ - сума товарообігу, розрахована за оплачуваний місяць оренди, помножена на відсоток з товарообігу, зазначений в пункті 13 Додатку № 1 договору;

ЕОП - експлуатаційна орендна плата, яку повинен сплатити суборендар за відповідний календарний місяць, за який розраховується орендна палата з обороту, без урахування ПДВ (п. 13-1).

Крім того, у п. 5 Додаткової угоди № 3 до договору сторони погодили, що переплата з орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати та маркетингової орендної плати), яка існувала на початок дії воєнного стану, зараховується у відповідні нарахування після закінчення дії (скасування) воєнного стану.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що відповідачем станом на дату подання даного позову до суду не було повернуто на користь ФОП Карнаушенко Є.В. сплачені за договором суборенди платежі на загальну суму 122 741,33 грн.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на таке:

- з 24.02.2022 суборендар в односторонньому порядку припинив ведення своєї комерційної діяльності в приміщенні, чим порушив істотні умови договору;

- з початку введення воєнного стану в Україні позивач жодного разу не ініціював дострокове припинення договору, хоча в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов`язань за договором;

- протягом всього строку суборенди та після його закінчення, відповідач жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні та/або доступі до приміщення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, суборендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі передбачені цим договором.

За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.2 та пункту 6 Додатку № 1 договору строк суборенди встановлено 12 місяців. Строк суборенди починає обчислюватися з дня передачі суборендодавцем суборендареві приміщення.

25.06.2021 суборендодавець передав приміщення суборендарю, про що сторони підписали відповідний Акт приймання-передачі приміщення. Таким чином, сторони визначили строк суборенди до 24.06.2022 року.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

Як вбачається із доводів відповідача, не зважаючи на це, торговий центр не припиняв своєї роботи, був відчинений для відвідувачів та забезпечував доступ орендарів до приміщень, які цього потребували. Це підтверджується, зокрема, інформацією із офіційного сайту Торгового центру https://blockbustermall.com.ua та листами відповідача, що додаються до відзиву.

Відповідно до пунктів 1.16, 2.3 та п. 2, 3 Додатку № 1 договору суборендар зобов`язаний використовувати приміщення під вивіскою над входом до приміщення «LEO MOBILE» та за цільовим призначенням, а саме: з метою розміщення та функціонування в ньому магазину з роздрібної торгівлі мобільними аксесуарами, що є істотною умовою цього договору.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення суборендарем суборендодавця про те, що для ФОП Карнаушенко Є.В. настали обставини непереборної сили, що унеможливлюють використання приміщення за цільовим призначенням.

Крім того, відповідач наголосив, що на початку квітня 2022 уповноважені представники суборендодавця намагались з`ясувати наміри суборендаря відновити свою діяльність у торговому центрі та відчинити приміщення для відвідувачів. Зокрема, 10.04.2022 на електронну адресу суборендаря ІНФОРМАЦІЯ_1 був надісланий лист про те, що з 15.04.2022 року торговий центр планує відновити свою роботу за графіком з 10:00 по 18:00, а також містив прохання надати зворотній зв`язок щодо початку роботи в ТРЦ. Вказаний лист залишився без відповіді (доказів на спростування викладеного позивач не надав).

24.06.2022 року (в останній день строку суборенди) відповідно до пункту 9.1 договору, суборендар зобов`язаний був повернути суборендодавцеві приміщення у справному стані відповідно до технічних паспортів на приміщення та іншої технічної документації щодо приміщення.

Згідно з пунктом 9.2 договору повернення приміщення фіксується сторонами шляхом підписання Акту приймання-передачі приміщення.

19.07.2022 суборендодавець отримав від суборендаря лист про те, що він бажає отримати доступ до приміщення у період з 15.07.2022 по 19.07.2022.

Відповідач звернув увагу на те, що у зв`язку із тим, що вказаний лист був переданий суборендодавцю вже після закінчення строку суборенди, суборендодавець у своїй відповіді (лист №528 від 22.07.2022) звернувся до суборендаря вказати про свої наміри щодо продовження суборенди приміщення або повернути його у порядку, як це визначено статтею 9 договору (зазначивши дату прибуття до торгового центру та фактичного повернення приміщення суборендодавцю).

Доказів направлення відповідачу листа від 14.07.2022 про повернення коштів, сплачених за договором суборенди матеріали справи не містять.

29.07.2022 року суборендодавець повторно надіслав суборендарю вимогу повернути приміщення (лист № 530 від 29.07.2022), попередивши про застосування штрафних санкцій у випадку не виконання його законних вимог. Датою повернення приміщення та підписання сторонами Акту приймання-передачі було запропоновано 31.07.2022.

Матеріалами справи та доводами сторін підтверджуються, що 08.09.2022 суборендар фактично повернув приміщення суборендодавцю, про що сторони підписали Акт приймання-передачі.

Позивач обґрунтовуючи заявлений позов наголошував, що фактично не використовував приміщення для ведення господарської діяльності з 24.02.2022, а тому не мав підстав та можливості сплачувати платежі за договором суборенди у період з 24.02.2022 до 08.09.2022 (повернення приміщення суборендодавцю).

Як слідує з установлених Додатковою угодою № 3 до договору положень, основна орендна плата та маркетингова оренда в період з 24.02.2022 по закінчення дії воєнного стану не нараховується та дорівнює нулю. Крім того, в угоді сторони погодили, що експлуатаційна орендна плата протягом періоду з 01.04.2022 по закінчення воєнного стану нараховується із застосуванням до неї коефіцієнта 0,5.

Підтверджень того, що приміщення позивача було відкрите для відвідувачів за період з 24.02.2022 до 08.09.2022 матеріали справи не містять. Тож, відповідно до п. 13-1 договору (в редакції Додаткової угоди № 3), позивач не був зобов`язаний сплачувати на користь відповідача плату з обороту, оскільки не встановлено факту використання приміщення для продажу товарів/послуг позивача та отримання доходу від товарообігу.

Таким чином, з наведеного вище можна дійти висновку, що з 01.04.2022 у позивача був лише обов`язок перед відповідачем сплачувати експлуатаційну оренду із застосуванням до неї коефіцієнту 0,5.

Однак, відповідачем не доведено, що позивач має заборгованість з оплати експлуатаційної оренди та не заявляв в судовому чи позасудовому порядку до стягнення суми таких платежів із суборендаря.

Більше того, відповідно до п. 7 Акту приймання-передачі (повернення) приміщення з суборендного користування від 08.09.2022, сторони підтверджують відсутність інших взаємних претензій/зауважень, окрім зазначених в п. 6 (у вказаному пункті зауважень сторони також не зазначили).

Тож, доводи відповідача про наявність несплачених позивачем штрафних санкцій не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Доказів звернення до суду з метою стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору суборенди з ФОП Карнаушенко Є.В. відповідач не надав, зустрічний позов в межах даної справи ТОВ "БЦ Парус" не заявляв.

Згідно з пунктом 16.4 та пунктом 20 Додатку №1 договору суборендар зобов`язаний сплатити суборендодавцеві платіж у якості забезпечення виконання суборендарем його обов`язків за цим договором суборенди в сумі 71 262, 00 грн. (надалі - забезпечувальний платіж).

Після закінчення строку дії договору після проведення сторонами всіх взаєморозрахунків, сторони зобов`язуються протягом 20 календарних днів від дати закінчення строку договору, підписати Акт звіряння взаємних розрахунків. В тому випадку, якщо у суборендодавця залишилася кредиторська заборгованість перед суборендарем, суборендодавець зобов`язується на підставі підписаного акту звіряння взаємних розрахунків та такої вимоги від суборендаря (п.16.6 договору).

Відповідно до пункту 16.7 договору у випадку прострочення суборендарем сплати на користь суборендодавця будь-яких штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) та/або прострочення відшкодування збитків, суборендодавець має право погасити таку заборгованість суборендаря за рахунок забезпечувального платежу.

Порядок припинення дії договору суборенди встановлено у статті 22 договору.

Як передбачено п. 16.8. договору, у випадку розірвання та/або припинення дії цього договору суборенди з вини суборендаря (в тому числі у випадку дострокового припинення (розірвання) в односторонньому порядку зі сторони суборендодавця в зв`язку з порушенням суборендарем договору суборенди) забезпечувальний платіж не повертається суборендареві та залишається у суборендодавця.

Згідно з пунктом 16.9 договору, суборендодавець має право використовувати забезпечувальний платіж після припинення договору суборенди, у разі порушення будь-яких обов`язків суборендаря.

Дослідивши наявні в матеріалах справи фактичні дані суд встановив, що всупереч вимог п. 16.6. договору сторонами не проведено звіряння взаємних розрахунків, не підписано відповідний акт. Отже, встановити наявність або відсутність між сторонами не завершених грошових зобов`язань за договором суборенди наразі не виявляється можливим.

На сторінці 1 позовної заяви, ФОП Карнаушенко Є.В. стверджує, що станом на 24.02.2022 ним були сплачені платежі 7 635,10 грн суборендна плата за дні в лютому, коли ТЦ не працював; 71 262,00 грн забезпечувального платежу відповідно до Акта звірки взаємних розрахунків; 43 844,23 грн авансового платежу внесеного на березень 2022. Всього на суму 122 741,33 грн.

Однак, матеріали справи не містять доказів перерахування позивачем на користь відповідача зазначених платежів, а встановити фактичний розмір переплати (якщо вона наявна) за наданими позивачем доказами неможливо. Акт звірки розрахунків, який додано до позову (т. 1 с. 37) також не підтверджує факту надходження, забезпечувального платежу, авансу (передплати) за березень 2022 та орендних платежів за лютий 2022. Більше того, цей Акт містить лише одну сторінку, яка закінчується 21.07.2021 та не містить підписів та печаток сторін, посилань на розрахункові документи.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не було надано доказів перерахування 122 741,33 грн на користь відповідача за договором суборенди, а сторони не повели звірки та взаєморозрахунків в порядку п. 16.6. договору, то суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні заявленого позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Карнаушенка Євгенія Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Парус" про стягнення сплачених по договору суборенди № А105 від 31.05.2021 платежів в розмірі 122 741,33 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.05.2023.

Суддя Ю.О. Підченко