За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000»
про стягнення 1755808,98 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» (далі - відповідач) про стягнення 1755808,98 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 провадження у справі в частині стягнення 10000,00 грн основного боргу закрито; в іншій частині позовні вимоги про стягнення задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» основний борг у розмірі 1550000,00 грн, пеню у розмірі 54053,82 грн., штраф у розмірі 50000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 24624,41 грн, 15% річних у розмірі 67130,75 грн та судовий збір у розмірі 26337,13 грн. В задоволенні вимоги про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення відмовлено.

27.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат, у якому останній просить суд вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 18.04.2023.

30.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Подане клопотання обґрунтоване тим, що надані послуги щодо збору доказів по справі, аналізу матеріалів справи та вироблення правової позиції, складення клопотань про стан розгляду справи, про розгляд справи без участі позивача, про ознайомлення з матеріалами справи, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані позивачу, як витрати на професійну правничу допомогу.

Судове засідання, призначене на 18.04.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 призначено судове засідання для вирішення питання судових витрат на 25.04.2023.

У судове засідання 25.04.2023 представник позивача не з`явився, втім подав заяву про розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення без його участі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 4 статті 244 ГПК України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даного клопотання і не повідомив суду про причини неявки, а позивач продав заяву про розгляд клопотання без його участі, суд на місці постановив розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі №910/17961/21 проводити за їх відсутності.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/17961/21 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду в даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

В поданому клопотанні позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 52700,00 грн на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) №06/21(25) від 27.10.2021 (далі - договір), укладеного між адвокатом Вінокуровим В.О. (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (далі - клієнт), додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) від 27.10.2021 (далі - додаткова угода), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 24.03.2023, звіту від 24.03.2023 про надану правничу допомогу на підставі договору та довіреності №08/06-21 від 08.06.2021, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» на представлення інтересів товариства адвокатом Вінокуровим В.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6775/10 від 27.06.2018 та посвідчення адвоката, виданого на ім`я вказаного адвоката.

Так, умовами пункту 1 договору визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта у будь-яких адміністративних, кримінальних, цивільних та господарських справах (спорах) в суді, в будь-яких правоохоронних органах, перед будь-якими органами державної влади та місцевого самоврядування, їх структурними підрозділами, посадовими та службовими особами, перед будь-якими юридичними особами та фізичними особами, при проведенні слідчих дій, перевірок, що стосуються клієнта або проводяться у його володінні тощо, а також з будь-яких інших питань, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар.

Розмір гонорару та порядок розрахунку визначається у виставленому адвокатом на користь клієнта рахунку та/або у звіті про надану правничу допомогу (пункт 2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024 року (пункт 6 договору).

Пунктом 1 додаткової угоди клієнт та адвокат погодили, що на виконання умов основного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в Господарському суді міста Києва та перед третіми особами з питань стягнення заборгованості з ТОВ «Темп-2000», , за договором поставки №ПЕ006ВХ/2020 від 03.03.2020.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що для цього клієнт наділяє адвоката правами, зокрема: подавати та підписувати позовні заяви, адміністративні позови, клопотання, скарги, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення, заяви про відкриття виконавчого провадження, інші заяви, претензії, клопотання, скарги, звернення з правом отримувати документи, подавати заяви, знайомитися з матеріалами справи або досудового розслідування, робити з них витяги, знімати копії з документів, посвідчувати копії документів долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, постанов, брати участь у судових засіданнях, будь-яких слідчих діях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час досудового розслідування або судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правничою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання, слідчої дії технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, повністю або частково відмовлятися від позову, визнавати позов, змінювати позов, досягати примирення, оскаржувати рішення і ухвали суду, вимагати виконання рішення, ухвали, постанови суду, представляти інтереси Товариства в органах державної виконавчої служби, в органах державної казначейської служби, перед приватними виконавцями, здійснювати від імені Товариства будь-які платежі, отримувати від імені Товариства будь-які належні до виплати Товариству грошові кошти у будь-якій валюті незалежно від суми, а також користуватися іншими правами, наданими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Митним кодексом України, Податковим кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими актами законодавства; формувати, підписувати, подавати та отримувати будь-які документи, а також завіряти будь-які копії таких документів, що пов`язані з виконанням цієї довіреності, у електронній формі, скріплюючи їх електронним цифровим підписом представника у відповідності до Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронні документи та електронний документообіг».

Остаточний розрахунок гонорару адвоката за виконання доручення, передбаченого цією додатковою угодою, визначається у звіті про надану правничу допомогу та/або виставленому адвокатом на користь клієнта рахунку (пункт 4 додаткової угоди).

З аналізу приписів пункту 8 додаткової угоди вбачається, що вона є невід`ємною частиною договору.

За звітом про надану правничу допомогу від 24.03.2023 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) №06/21(25), на виконання доручення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» в рамках господарської справи №910/17961/21, за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» адвокатом Вінокуровим Володимиром Олеговичем надано/виконано/витрачено, а клієнтом прийнято без зауважень такі послуги/робити/ витрати вартістю 52700,00 грн:

- зібрано докази по справі, здійснено аналіз матеріалів справи та вироблено правову позицію; адвокатські запити в інтересах клієнта не надсилались з фактичним обсягом затраченого часу 3 години;

- підготовлено, оформлено та подано до суду (в т.ч. через сервіс «Електронний суд»): позовну заяву за вих. №01-П від 04.11.2021 з розрахунком ціни позову та додатками; відповідь на відзив за вих. №5-910/17961/21-К від 17.01.2022 з фактичним обсягом затраченого часу 10 годин;

- підготовлено, оформлено та подано до суду (в т.ч. через сервіс «Електронний суд»): заява про усунення недоліків від 11.11.2021 з додатками; клопотання про залучення доказів від 14.12.2021; клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 11.01.2022; заперечення проти призначення судових експертиз за вих.№6-910/17961/21-К від 17.01.2022; клопотання про стан розгляду справи за вих. №7-910/17961/21-І від 05.01.2023; клопотання про стан розгляду справи (в Північний апеляційний господарський суд) за вих. №8-910/17961/21-ІІ від 18.01.2023; клопотання про недопуск особи до судового процесу за вих. №9-910/17961/21-І від 21.03.2023; клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника від 21.03.2023; клопотання про стягнення судових витрат за вих. №10-910/17961/21-І від 24.03.2023 з додатками з фактичним обсягом затраченого часу 9 годин;

- участь адвоката у судових засіданнях (в т.ч. в режимі відеоконференції з/поза приміщення(м) суду) призначених на: 18.01.2022 о 14 год. 45 хв. (підготовче); 08.02.2022 о 12 год. 00 хв. (підготовче); 07.02.2023 о 16 год. 45 хв. (по суті) з фактичним обсягом затраченого часу 3 години;

- відрядження адвоката в інтересах клієнта не здійснювались з фактичним обсягом затраченого часу 0 годин.

З урахуванням наданих доказів, представник позивача вказує про понесення адвокатських витрат у розмірі 52700,00 грн за надану правничу допомогу в межах справи №910/17961/21 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» за договором поставки №ПЕ006ВХ/2020 від 03.03.2020.

Судом встановлено, що Вінокуров Володимир Олегович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.

При цьому, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів учасника справи (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).

В той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, з урахування заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000», суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п.2 ч.5 ст.129 ГПК України).

Так, судом враховано, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, оскільки ціна позову перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак не є складною враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором поставки №ПЕ006ВХ/2020 від 03.03.202020 на підставі підписаних видаткових накладних, та нарахованих штрафних санкцій і компенсаційних втрат, а відтак обставини даної справи не потребували додаткових даних, на підставі яких суд би встановлював наявність або відсутність заборгованості за поставлену продукцію.

При цьому, суд приймає до уваги твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» про безпідставність відшкодування відповідачем наданої адвокатом роботи у вигляді «підготовки, оформлення та подання заяви про усунення недоліків», оскільки наслідки неналежного оформлення та подання позовної заяви не може обтяжувати відповідача у фінансовому аспекті.

За таких обставин, беручи до уваги часткову обґрунтованість клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у зв`язку з їх неспівмірністю та виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що послуги у вигляді збору доказів по справі, аналізу матеріалів справи та вироблення правової позиції, роботи із складення клопотань про стан розгляду справи, про розгляд справи без участі позивача, про ознайомлення з матеріалами справи, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Так, згідно із пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, у відповідності до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, згідно з приписами статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

З урахуванням вище викладеного, збір доказової бази, її опрацювання та подання в межах справи заяв, клопотань є правничою допомогою, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 13.04.2022 у справі №480/388/20.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, в іншій частині належить відмовити.

Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/17961/21 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 29, ідентифікаційний код 31111758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 25, ідентифікаційний код 38990521) судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 40000 (сорок тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

4. В іншій частині клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сипи після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складено та підписано 28.04.2023.

Суддя Т.В. Васильченко