ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" квітня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/2320/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

секретар судового засідання: Курко Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Жорін В.П.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, пр-т Миру, 33, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 2, );

про стягнення 698981,26 грн.

1. Суть спору.

Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх.№2414/22 від 15.09.2022) до відповідача ТОВ «МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК», в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість по Договору оренди нежитлового приміщення №181 від 01.11.2010 за період з 01.12.2020 по 30.06.2022 у сумі 253394,67 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 14653,34 грн, борг з рахуванням індексу інфляції у сумі 76854,60 грн, нарахування на суму боргу 3% річних у сумі 12015,39 грн; заборгованість по Договору оренди нежитлового приміщення №179 від 01.11.2010 за період з 01.12.2020 по 30.06.2022 у сумі 86638,61 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 5071,76 грн, борг з рахуванням індексу інфляції у сумі 26277,49 грн, нарахування на суму боргу 3% річних у сумі 4108,21 грн; заборгованість по Договору оренди нежитлового приміщення №177 від 01.11.2010 за період з 01.12.2020 по 30.06.2022 у сумі 42272,58 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 2479,63 грн, борг з рахуванням індексу інфляції у сумі 12821,27 грн, нарахування на суму боргу 3% річних у сумі 2004,47 грн; заборгованість по Договору оренди нежитлового приміщення №183 від 01.11.2010р. за період з 01.12.2020 по 30.06.2022 у сумі 113868,73 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 6584,73 грн, борг з рахуванням індексу інфляції у сумі 34536,39 грн, нарахування на суму боргу 3% річних у сумі 5399,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договорами оренди нежитлових приміщень №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 в частині сплати орендних платежів на користь орендодавця за період користування цим майном після спливу строку дії наведених договорів.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Одеського Господарського суду від 20.09.2022 було відкрито провадження у справі №916/2320/22 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 17.10.2022.

Судове засідання, призначене на 17.10.2022 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Невінгловської Ю.М. на лікарняному, про що секретарем судового засідання було складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 20.10.2022 було призначено підготовче засідання по справі № 916/2320/22 на 08.11.2022.

У судовому засіданні 08.11.2023 судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 28.11.2022.

Судове засідання, призначене на 28.11.2022 не відбулось у зв`язку з аварійними відключеннями енергопостачання у м. Одесі, зокрема в адміністративні будівлі Господарського суду Одеської області, спричинені масованими ракетними обстрілами ворогом енергетичної інфраструктури України.

08.12.2022 до суду від Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надійшло клопотання про приєднання доказів (вх. № 27786/22).

Ухвалою суду від 14.12.2022 було призначено підготовче засідання по справі № 916/2320/22 на 26.12.2022.

22.12.2022 до суду від Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надійшло клопотання про приєднання доказів (вх. № 29270/22).

У судовому засіданні 26.12.2022 судом без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №916/2320/22 до розгляду по суті в засіданні суду на 30.01.2023

Судове засідання, призначене на 30.01.2023 не відбулось у зв`язку з аварійними відключеннями енергопостачання у м. Одесі, зокрема в адміністративні будівлі Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 08.02.2023 було призначено розгляд справи № 916/2320/22 на 06.03.2023.

02.03.2023 до суду від Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надійшла заява про зміну позовних вимог (вх. № 6701/23).

У судовому засіданні 06.03.2023 було оголошено ухвалу у протокольній формі про відкладення розгляду справи на 27.03.2023.

У судовому засіданні 27.03.2023 суд залишив без розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог (вх.№ 6701/23) з підстав порушення вимог ст. 46 ГПК України, а також постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у розгляді справи по суті до 10.04.2023.

В судове засідання, призначене на 10.04.2023, з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, надіслані судом копії ухвал суду були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи, з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, надіслані на юридичну адресу відповідача копії ухвал суду повернулись на адресу господарського суду Одеської області з відміткою відділення поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 10.04.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

Як зазначає позивач, у 2010 році між Управлінням комунальної власності та земельних відносин Іллічівської міської ради Одеської області (зараз - Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (позивач), назву змінена згідно Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-ІХ та рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 11.12.2020 за №9-VIII.) (Орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Меблі Іллічівськ » (Орендарем), були укладені договори оренди нежитлового приміщення, що перебуває в комунальній власності Чорноморської (Іллічівської) територіальної громади в особі Чорноморської міської ради (Договір).

Також позивач додає, що у 2012 році були підписанні вже тристоронні Додаткові угоди під №1 до зазначених договорів, про повний перегляд договірних відносин.

Згідно тверджень позивача, станом на 30.06.2022, за період з 01.12.2020 по 30.06.2022 утворилась заборгованість загальною сумою 698981,26 грн по таким договорам:

- Договір оренди нежитлового приміщення №177 від 01.11.2010р. (Додаткові угоди - №1 від 01.02.2012р., №2 від 30.01.2015р., №3 від 29.12.2017р.);

- Договір оренди нежитлового приміщення №179 від 01.11.2010р. (Додаткові угоди - №1 від 01.02.2012р., №2 від 30.01.2015р., №3 від 29.12.2017р.):

- Договір оренди нежитлового приміщення №181 від 01.11.2010р. (Додаткові угоди - №1 від 01.02.2012р., №2 від 30.01.2015р., №3 від 29.12.2017р.);

- Договір оренди нежитлового приміщення №183 від 01.11.2010р. (Додаткові угоди - №1 від 01.02.2012р., №2 від 30.01.2015р., №3 від 29.12.2017р.).

Позивач зазначає, що згідно п. 3.10. Додаткових угод №1 від 01.02.2012 до Договорів №181 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №177 від 01.11.2010, №183 від 01.11.2010 у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до міського бюджету та Балансоутримувачу.

Як наголошує позивач, термін дії вищезазначених Договорів закінчився 30 листопада 2020 р., Сторонами Акт приймання передачі не підписувався, ключі від приміщення Балансоутримувачу не передавалися, станом на теперішній час Орендар фактично там знаходиться.

Отже позивач доходить висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач після закінчення дії Договорів №181 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №177 від 01.11.2010, №183 від 01.11.2010 фактично знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: м. Чорноморськ, вул.1-го Травня 2-М він повинен позивачу сплатити орендну плату .

3.2. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК.

Відповідач своїм процесуальним правом, передбаченим ст.165 ГПК України, на подання відзиву по суті справи не скористався.

4. Обставини справи, встановлені судом.

01.11.2010 між Міським управлінням житлово-комунального господарства м. Іллічівська (орендодавець), найменування якого в подальшому було змінено на Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК (орендар), укладено договори оренди нежитлових приміщень №177, №179, №181 та №183 (далі договір №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 відповідно).

01.02.2012 між Міським управлінням житлово-комунального господарства м. Іллічівська, Відділом комунального господарства та благоустрою Іллічіської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК до всіх вищенаведених договорів оренди було підписано тристоронні додаткові угоди №1, на підставі яких відбулася зміна орендодавця за цими договорами на Відділ комунального господарства та благоустрою Іллічіської міської ради, а Комунальне підприємство "Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області став значитися балансоутримувачем орендованого відповідачем комунального майна, у зв`язку з чим зазначені договори оренди викладено у нових редакціях зі зміненими істотними умовами.

В подальшому, з огляду на зміну назви міста, продовження строку оренди, проведення незалежної оцінки об`єктів оренди і необхідність приведення положень договорів до норм чинного законодавства, було укладено додаткові угоди №3 від 29.12.2017 до договорів №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010, якими передбачено викладення у новій редакції окремих пунктів даних договорів оренди (зокрема, пунктів 1.1, 3.1, 3.1.1 та 10.1).

Відповідно до пункту 1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №177 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткових угод №2 від 30.01.2015 та №3 від 29.12.2017) Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, що перебуває у комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради, а саме: нежитлове приміщення загальною площею - 41,3 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 2-М, перебуває на балансі Комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та вартість якого згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.11.2017 становить 440780 грн без ПДВ.

Згідно п. 1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №179 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткових угод №2 від 30.01.2015 та №3 від 29.12.2017) Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, що перебуває у комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради, а саме: нежитлове приміщення загальною площею - 80,4 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 2-М, перебуває на балансі Комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку станом на 30.11.2017 становить 903390 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №181 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткових угод №2 від 30.01.2015 та №3 від 29.12.2017) Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, що перебуває у комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради, а саме: нежитлове приміщення загальною площею - 157,5 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 2-М, перебуває на балансі Комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та вартість якого згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.11.2017 становить 2201815 грн без ПДВ.

У пункту 1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №183 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткових угод №2 від 30.01.2015 та №3 від 29.12.2017) сторони погодили, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, що перебуває у комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради, а саме: нежитлове приміщення загальною площею - 171,5 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 2-М, перебуває на балансі Комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку станом на 30.11.2017 становить 1187330 грн без ПДВ.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №177 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткової угоди №3 від 29.12.2017) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що перебуває в комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №961 від 29.12.2011 та становить без ПДВ за базовий місяць оренди листопад 2017 року 5559,34 грн. Орендна плата за базовий місяць (листопад 2017 року) розподіляється:

а) у співвідношенні до міського бюджету 30% (в місяць 1667,80 грн);

б) у співвідношенні до балансоутримувача 70% (в місяць 3891,54 грн).

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2018 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (листопад 2017 року) на індекс інфляції за грудень 2017 року-січень 2018 року включно.

Згідно з пунктами 3.1, 3.1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №179 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткової угоди №3 від 29.12.2017) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що перебуває в комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №961 від 29.12.2011 та становить без ПДВ за базовий місяць оренди листопад 2017 року 11394,01 грн. Орендна плата за базовий місяць (листопад 2017 року) розподіляється:

а) у співвідношенні до міського бюджету 30% (в місяць 3418,20 грн);

б) у співвідношенні до балансоутримувача 70% (в місяць 7975,81 грн).

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2018 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (листопад 2017 року) на індекс інфляції за грудень 2017 року-січень 2018 року включно.

В силу пунктів 3.1, 3.1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №181 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткової угоди №3 від 29.12.2017) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що перебуває в комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №961 від 29.12.2011 та становить без ПДВ за базовий місяць оренди листопад 2017 року 33324,27 грн. Орендна плата за базовий місяць (листопад 2017 року) розподіляється:

а) у співвідношенні до міського бюджету 30% (в місяць 9997,34 грн);

б) у співвідношенні до балансоутримувача 70% (в місяць 23327,13 грн).

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2018 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (листопад 2017 року) на індекс інфляції за грудень 2017 року-січень 2018 року включно.

За умовами пунктів 3.1, 3.1.1 додаткової угоди №1 від 01.02.2012 до договору №183 від 01.11.2010 (з урахуванням додаткової угоди №3 від 29.12.2017) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що перебуває в комунальній власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №961 від 29.12.2011 та становить без ПДВ за базовий місяць оренди листопад 2017 року 14975,20 грн. Орендна плата за базовий місяць (листопад 2017 року) розподіляється:

а) у співвідношенні до міського бюджету 30% (в місяць 4492,56 грн);

б) у співвідношенні до балансоутримувача 70% (в місяць 10482,64 грн).

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2018 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (листопад 2017 року) на індекс інфляції за грудень 2017 року-січень 2018 року включно.

В силу пунктів 10.1 додаткових угод №3 від 29.12.2017 до договорів №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 строк дії вказаних договорів до 30.11.2020 включно.

5. Позиція суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже на думку суду, за своєю юридичною природою договори №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 є договорами найму (оренди) комунального майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У ч. 1 та ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, саме з огляду на укладення договорів №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 між сторонами виникли господарські зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).

Однак положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992 (який був чинним станом на момент укладення між сторонами договорів оренди), визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Системний аналіз вищевикладених приписів законодавства дозволяє зробити висновок, що для продовження дії договору оренди необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування орендарем орендованим майном та відсутність своєчасного письмового повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.

З огляду на вказане господарський суд доходить висновку, що у пунктах 7.1 договорів №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 визначено термін їх дії з 01.11.2010 до 29.10.2012, при цьому з метою пролонгації орендних правовідносин за вказаними договорами між сторонами було підписано додаткові угоди №1 від 01.02.2012 та №3 від 29.12.2017, у зв`язку з чим строк дії даних договорів оренди було продовжено спочатку до 29.01.2015, потім до 31.12.2017, а в подальшому до 30.11.2020.

При цьому, 03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ, у пункті 1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

Водночас згідно з пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна»№2269-XII від 10.04.1992.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі «Прикінцеві та перехідні положення»).

За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина перша статті 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 19.07.2022 у справі №924/852/21 та від 09.11.2021 у справі №908/2637/20.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що строк дії укладених між сторонами договорів №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 було продовжено до 30.11.2020, тобто останні не закінчилися 01.07.2020, правовідносини щодо їх подальшої пролонгації регламентовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 передбачено, шо без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством .

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

За умовами абзацу 2 ч. 4, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Частиною сьомою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 передбачено, що договори, що продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду. Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини другої цієї статті, встановлюється одним із таких способів: на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі; на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.

У частині восьмій статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 визначено, що орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що відповідач не належить до визначеного законом кола суб`єктів, які мають право на отримання в оренду комунального майна без проведення аукціону, а договори №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 пролонгуються не вперше, суд зазначає, що наступна пролонгація останніх, тобто після 30.11.2020 (останній день дії вказаних договорів з урахуванням минулих пролонгацій), повинна була здійснюватися відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 за результатами аукціону.

При цьому докази звернення ТОВ МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК до орендодавця щодо продовження вищенаведених договорів у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, Господарський суд Одеської області доходить висновку, що договори №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 припинилися з 01.12.2020 у зв`язку зі спливом строку, на який вони були укладені (з урахуванням минулих пролонгацій).

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В силу ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Однак у матеріалах справи відсутні докази повернення Товариством з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК об`єктів оренди за договорами №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 на підставі відповідних актів приймання-передачі орендованого майна.

При цьому суд наголошує на тому, що за змістом наведених вище норм чинного законодавства із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, такий договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Таким чином, договір найму (оренди) є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном протягом строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Натомість із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З огляду на викладене, господарський суд зазначає, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд не погоджується із позивачем щодо правомірності нарахування відповідачеві орендної плати за продовження користування останнім майном, орендованим за договорами №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010, на підставі вказаних договорів.

При цьому судом враховується, що положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Саме такі правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для сплати Товариством з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК орендних платежів за договорами №177 від 01.11.2010, №179 від 01.11.2010, №181 від 01.11.2010 та №183 від 01.11.2010 за період користування відповідачем об`єктами оренди після припинення цих договорів внаслідок спливу строку їх дії, що зумовлює також і неправомірність обтяження такої суми орендної плати штрафними та компенсаційними нарахуваннями, а також ПДВ.

Неустойка, право на стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Вказана неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 цього Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої наведеною нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.08.2019 у справі №910/13695/18.

Водночас неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України).

Між тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, Управлінням комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в межах даної справи не заявлялись вимоги про стягнення з відповідача неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Разом із тим подана заява про зміну позовних вимог (вх. № 6701/23) містила в собі вимоги щодо одночасної зміни предмету та підстав позову, що по суті є заявленням нового позову, та відповідно до положень, ч.3 ст. 46 ГПК України є недопустимим та дана заява не була прийнята судом до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК про стягнення 698981,26 грн.

За приписами ч.3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, пред`явлених до ТОВ МЕБЛІ ІЛЛІЧІВСЬК, відтак в задоволені позову Управління комунальної власності та земельних відносин Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області суд відмовляє у повному обсязі.

Приймаючи до уваги відмову судом у позові, судові витрати відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача

Керуючись ст. ст. 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2.Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 26 квітня 2023 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська