ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

01 травня 2023 року м. ХарківСправа № 922/1682/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське зерно" про забезпечення позову (вх.№1682/23 від 27.04.2023) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське зерно", 63021, Харківська обл., Богодухівський р-н., смт. Ков!яги, вул. Заводська, буд. 9
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декст Буд Сервіс", 61036, Харківська обл., м. Харків, вул. ковтуна, буд. 4
про стягнення 5 306 123,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське зерно" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс» про стягнення коштів у розмірі 5 306 123,20 грн. (з яких: 898 352,80 грн. безпідставно отримані кошти, 4 140 632,80 грн. штрафна неустойка за прострочення виконання зобов`язань, 267 137,60 грн. додатковий штраф за прострочення кінцевого строку виконання робіт, встановленого договором, більше ніж на 10 днів. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Разом із позовною заявою, позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову (у порядку статті 136 Господарського процесуального кодексу України) у якій просить суд, задовольнити заяву про забезпечення позову. Накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс» і знаходяться у нього чи в інших осіб на суму 898 352,80 грн.

Також просить суд, не приймати рішення про надання позивачем зустрічного забезпечення.

Крім того, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви, позивач також просить суд, накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс» у розмірі 898 352,80 грн., і знаходяться на усіх банківських рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про арешт коштів.

При цьому, у тексті позовної заяви, позивач зазначає, та просить суд, відповідно до статей 136-137 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити заяву позивача подану разом із позовною заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться на рахунках в банку. Також зазначає, що у позивача не має пропозицій про зустрічне забезпечення заяви з підстав, обумовлених у заяві. Позивач просить суд, не приймати рішення про надання позивачем зустрічного забезпечення.

Суд дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та викладені у пункті 2 прохальної частини позовної заяви вимоги, дійшов до висновку, що позивач у позовній заяві просить суд, розглядати заяву про забезпечення позову.

У зв`язку зі чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

В обґрунтування наданої до суду заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що 01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське зерно" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс» було укладено договір підряду № ZEL-02/12/21.

Відповідно до пункту 1.1. договору, відповідач зобов`язався за завданням позивача власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи з «Влаштування майданчика під «біг беги та резервуари КАС» на території позивача: Харківська обл.., Богодухівський р-н., смт. Ков"яги, вул. Заводська, буд. 9 відповідно до вимог державних будівельних норм, а також інших вимог чинного законодавства України для таких видів робіт, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити належним чином виконані роботи.

Згідно пункту 2.1. договору, вартість робіт за договором складає 2 993 278,00 грн. з ПДВ.

02.12.2021 року позивач сплатив аванс у розмірі 80 % від вартості матеріалів згідно кошторису у сумі 1 893 664,00 грн.

20.01.2022 року сторонами підписано додаткову угоду № 2 якою внесено зміни до пункту 3.2. та 16.1. договору, та встановлено кінцевий строк завершення робіт за договором 25.02.2022 року, а строк дії договору до 31.12.2022 року.

13.01.2022 року позивачем здійснено оплату відповідно до рахунку на суму 93 866, 00 грн.

27.01.2022 року позивачем здійснено оплату відповідно до рахунку на суму 265 380,80 грн.

02.02.2022 року між сторонами підписано акт №ОУ-0000001 здачі приймання робіт на суму 205 800,00 грн. з ПДВ.

08.02.2022 року позивачем здійснено оплату відповідно до рахунку на суму 164 640,00 грн.

17.02.2022 року між сторонами підписано акт № ОУ-0000005 здачі приймання робіт на суму 172 990,00 грн. з ПДВ.

23.02.2022 року позивачем здійснено оплату відповідно до рахунку на суму 138 392,00 грн.

За твердженнями позивача останнім на рахунок відповідача сплачено суму у розмірі 2 555 942,80 грн., а відповідачем виконано робіт на суму 378 790,00 грн.

Також зазначає, що 05.05.2022 року на адресу позивача від відповідача надійшло звернення №05/05-р, відповідно до якого відповідач посилаючись на Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/20222 «Про введення воєнного стану», Закон України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного тану в Україні у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та пункт 14.1. договору, повідомив, що не має можливості виконати свої зобов`язання за договором через воєнну агресію Російської Федерації.

Також позивачем на адресу відповідача було направлено претензію вих. № 7 від 25.01.2023 року.

У відповіді на претензію 01.02.2023 року відповідач послався на обставини неперебірливої сили (форс мажорні обставини) на підставі пункту 14.1. договору, статті 1401 Закону України «Про дорого промислові палати України» та офіційний лист торгово промислової палати України від 28.02.2022 року, проте підтвердження впливу обставин неперебірливої сили на виконання зобов`язань за договором так і не надав.

Тому, за твердженнями позивача, відповідачем порушено строк виконання робіт за договором на загальну суму 1 335 688,00 грн. більше ніж на 15 календарних днів, у зв`язку із чим, позивач прийняв рішення розірвати договір в частині виконання відповідачем робіт на суму 1 335 688,00 грн.

06.04.2023 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про часткове розірвання договору, у зв`язку із чим, припиняються невиконані за договором зобов`язання відповідача з виконання робіт на суму 1 335 688,00 грн. з ПДВ, та припиняються зобов`язання позивача з приймання та оплати невиконаних відповідачем робіт за договором.

Також за твердженнями позивача, останнім сплачено суму у розмірі 2 555 942,80 грн., а відповідачем виконано робіт на суму 1 657 590,00 грн. При цьому, у повідомлення до відповідача, позивач намагався повернути отриманий останнім аванс (передоплату за договором) у суму 898 352,80 грн. протягом 7 банківських днів з моменту отримання повідомлення, проте відповідачем суму авансу у розмірі 898 352,80 грн. так і не повернуто.

У зв`язку із чим, позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб відповідача у межах заявлених позовних вимог, можливе утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог внаслідок зникнення або зменшення майна (грошових коштів), наявного у відповідача, на момент ухвалення рішення у даній справі. При цьому, застосування судом заходів забезпечення позову: накладення арешту на грошові кошти, що належать позивачу у розмірі 898 352,80 грн. та знаходяться на усіх банківських рахунках, а також на рахунках що будуть відкриті відповідачем після винесення ухвали про арешт, забезпечить охорону матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Також за твердженнями позивача, запропонований останнім захід забезпечення позову є адекватним ціні та предмету позову стосується арешту тільки тих коштів у сумі 898 352,80 грн. які були безпідставно збережені відповідачем за рахунок позивача, не включають у себе штрафні санкції за договором, отже не має наслідком погіршення матеріального стану чи зниження вартості майна відповідача, таке забезпечення не може завдати відповідачу збитків, й у позивача на виконання вимог не має пропозиції про зустрічне забезпечення цієї заяви.

У якості доказів у підтвердження викладених у заяві обставин, позивачем саме до заяви про забезпечення позову було надано докази сплати судового збору, та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (п. 3 постанови пленуму).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20).

Таким чином, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі від 22.07.2021 року №910/4669/21.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання позивача на те, що останній вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб відповідача у межах заявлених позовних вимог, можливе утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог внаслідок зникнення або зменшення майна (грошових коштів), наявного у відповідача, на момент ухвалення рішення у даній справі. При цьому, застосування судом заходів забезпечення позову: накладення арешту на грошові кошти, що належать позивачу у розмірі 898 352,80 грн. та знаходяться на усіх банківських рахунках, а також на рахунках що будуть відкриті відповідачем після винесення ухвали про арешт, забезпечить охорону матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, не приймаються судом, оскільки позивачем не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, заявником не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс» вчиняє будь-які дії з виведення грошових коштів з рахунків, а саме лише припущення про можливість ухилення від виконання рішення не є достатньою та обґрунтованою підставою для накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Декст Буд Сервіс».

При цьому, обставини на які позивач посилається в обґрунтування заяви про забезпечення позову свідчать про наявність між сторонами господарського спору, який підлягає вирішенню судом.

Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Враховуючи все вищевикладене, а також приймаючи до уваги баланс інтересів сторін, та за відсутності доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, отже у задоволенні поданої заяви необхідно відмовити як необґрунтованої.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське зерно" про забезпечення позову (вх.№1682 від 27.04.2023 року) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, а саме 01 травня 2023 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Ухвалу підписано 01 травня 2023 року

Суддя О.О. Ємельянова