ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023м. ХарківСправа № 922/286/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідний завод "ГНЦЛС" (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8, код 33338513)
до УП "МедФармІнвест" (Мінська область, Мінський район, Папернянський с/с, 50/1-1 район д. Дубовляни, Білорусь, код 0)
про стягнення 1298937,15 грн. (35520,56 дол. США)
за участю представників:

позивача - Гуляєв А.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дослідний завод "ГНЦЛС" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до УП "МедФармІнвест" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за контрактом №147 від 29.01.2014 у розмірі 35520,56 дол. США, еквівалент 1298937,15 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму судового збору у розмірі 19484,06 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відомості про судовий розгляд справи та зазначені процесуальні рішення своєчасно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, та у мережі Інтернет на офіційному сайті Судова влада України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дослідний завод "ГНЦЛС" (продавець) та УП "МедФармІнвест" (покупець) було укладено контракт № 147 (надалі - контракт).

Предметом даного правочину є зобов`язання позивача щодо поставки відповідачу товару - лікарських засобів в обсягах, визначених контрактом. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити поставлений товар.

На виконання вищезазначених умов контракту позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 35520, 56 дол.США, що підтверджується специфікацією № 81 від 27.01.2022 до контракту, інвойсом № 107 від 28.01.2022 та митною декларацією № UA 807170/2022/005701.

У відповідності до п.8.1. контракту, відповідач зобов`язаний був зробити оплату за товар протягом 60 календарних днів з дати поставки товару.

Згідно позову позивач вказує, що відповідач не сплатив йому заборгованість за контрактом у сумі 35520,56 дол.США. Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме не оплату товару в повному обсязі, позивач звертався до нього з проханням виконати свою частину зобов`язань за контрактом (як у телефонному режимі, так і шляхом листування засобами електронної пошти). Звернення позивача були залишені відповідачем без уваги та відповіді, в той час як зобов`язання щодо оплати поставленого товару в повному обсязі за контрактом, як і раніше, не було виконане.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості за контрактом №147 від 29.01.2014 у розмірі 35520,56 дол. США, еквівалент 1298937,15 грн. станом на 17.01.2023 за офіційним курсом НБУ.

В силу п. 10.2. контракту, сторони домовилися, що спір, неврегульований сторонами у досудовому порядку, належить розгляду в Господарському суді Харківської області з використанням матеріального та процесуального права України.

Стаття 365 Господарського процесуального кодексу України визначає, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом ст. 366 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

У порядку п. 1. ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 Господарського кодексу України, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за контрактом №147 від 29.01.2014 у розмірі 35520,56 дол. США, еквівалент 1298937,15 грн., підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, вони не спростовані відповідачем, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 19484,06 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 365, 366 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з УП "МедФармІнвест" (Мінська область, Мінський район, Папернянський с/с, 50/1-1 район д. Дубовляни, Білорусь, код 0) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідний завод "ГНЦЛС" (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8, код 33338513) суму заборгованості за контрактом №147 від 29.01.2014 у розмірі 35520,56 дол. США, еквівалент 1298937,15 грн., та суму судового збору у розмірі 19484,06 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дослідний завод "ГНЦЛС" (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8, код 33338513).

Відповідач: УП "МедФармІнвест" (Мінська область, Мінський район, Папернянський с/с, 50/1-1 район д. Дубовляни, Білорусь, код 0).

Повне рішення складено "01" травня 2023 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/286/23