ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2023м. ДніпроСправа № 904/1367/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА"

до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА"

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 707 607, 86 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 707 607, 86 грн., з яких: 399 636, 65 грн. основного боргу, 10 969, 31 грн. 3% річних, 210 050, 63 грн. пеня, 86 952, 27 грн. інфляційних втрат.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору № 1359 від 09.08.2019 року.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. За клопотанням Позивача, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Відповідачу надано строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що обов`язковою передумовою здійснення останнім оплати за партію товару, є надання позивачем повного пакету документів, передбачених п. 2.3 спірного договору.

З огляду на те, що Позивачем не надано Відповідачу повного пакету документів, останній вважає, що в нього не виник обов`язок здійснювати оплату товару, а також відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Також, Відповідач зазначив, що в укладеному договорі № 1359 від 09.08.2019 року, сторони не передбачили можливості застосування пені, у зв`язку з чим її нарахування позивачем є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, Відповідач посилаючись на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вказує про те, що компетентним органом ТПП України було офіційно підтверджено настання форс-мажорних обставин, які фактично тривають з 24.02.2022 року і по теперішній час, у зв`язку з чим, відповідно до п. 10.1 договору останній звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2019 року між Позивачем (Постачальником) та Відповідачем (Покупцем) укладено договір №1359 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати Покупцю продукцію (далі по тексту - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити Товар на передбачених цим Договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. Договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість Товару та Інші умови узгоджуються Сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання, є невід`ємною частиною цього Договору. При зазначенні переліку, асортименту в Специфікаціях (Додатках) обов`язково указується код УКТ ЗЕД товару з дотриманням наступних вимог:

- при придбанні товарів, вироблених в України (крім підакцизних), вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД;

- при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТЗЕД.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Поставка Товару здійснюється партіями. Партія Товару - Товар, оформлений одним товарно-транспортним документом.

Базисні умови, терміни поставки Товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються Сторонами в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору (п. 2.2. Договору).

Датою поставки Товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні Товару; при поставці залізничним транспортом - відмітка станції призначення в залізничній накладній, якщо інше не обумовлено Специфікацією (Додатком).

Право власності на Товар, а також всі пов`язані з ним ризики переходять від Постачальника до Покупця у відповідності до умов переходу права власності на Товар, визначений у Специфікаціях (Додатках). ( п. 2.4. Договору)

Відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору ціна Товару встановлюється та узгоджується Сторонами відповідно до п. 1.2 цього Договору. Загальна вартість Договору визначається вартістю всіх Специфікацій (Додатків), підписаних по цьому Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Ціни на Товар, що поставляється за цим Договором, фіксуються на момент підписання цього Договору і не підлягають зміні в односторонньому порядку протягом строку дії цього Договору. Зміна ціни допускається тільки за наявності письмової угоди Сторін, умову про яку Сторони, зазначають у Специфікації (Додатку). Сторони прийняли, що всі ціни, обумовленні в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору, є звичайними, справедливими, ринковими. (п. 3.3. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що оплата вартості партії Товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі, на умовах оплати узгоджених Сторонами у відповідній Специфікації (Додатках) до цього Договору. У цьому випадку, умови оплати поширюються тільки на партії Товару, передбачені такими Специфікаціями (Додатками).

Згідно п. 4.2. Договору підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії Товару є виставлений Постачальником рахунок.

Покупець має право здійснити оплату/попередню оплату за банківськими реквізитами, вказаними в розділі 14 цього Договору. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку Покупцеві вказувати банківські реквізити, зазначені в цьому Договорі. (п. 4.4. Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі Покупця:

- за кількістю згідно вазі (кількості), зазначеній в товарно-транспортних накладних;

- за якістю згідно посвідчення (сертифікату/паспорту) якості, виданого виробником.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Момент підписання Договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці цього Договору (п. 13.5 Договору, в редакції Додатковою угодою № 2 від 31.12.2020 року).

Відповідно до Специфікації №38 від 02.04.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 73 188,00 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №54 від 26.10.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 50 482,80 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №58 від 03.12.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 72 780,00 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №53 від 19.10.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 38 922,24 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №55 від 29.10.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 83 892,06 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №52 від 05.08.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 231 717,24 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №56 від 05.11.2021 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 44 187,24 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №60 від 04.02.2022 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 9 672,00 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до Специфікації №59 від 27.01.2022 року сторонами узгоджено поставку Товару на загальну суму 46 513,50 грн. у тому числі ПДВ в розмірі 20%.

Пунктом 4 вказаних Специфікацій визначено умови оплати: 100% - протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару.

На виконання умов Договору Позивач постави Відповідачу товар на суму 472 824,65 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1166 від 14.04.2021 на суму 75 689,10 грн., № 3410 від 05.11.2021 на суму 23 838,00 грн., № 3 від 04.01.2022 на суму 15 756,00 грн., № 1 від 04.01.2022 на суму 53 436,00 грн., № 252 від 28.01.2022 на суму 19 344,00 грн., № 4 від 04.01.2022 на суму 19 224,00 грн., № 243 від 28.01.2022 на суму 28 405,61 грн., № 242 від 28.01.2022 на суму 139 320,00 грн., № 453 від 18.02.2022 на суму 41 626,44 грн., № 448 від 18.02.2022 на суму 46 513,50 грн., № 458 від 18.02.2022 на суму 9 672,00 грн. (а.с. 51- 62) та товарно-транспортними накладними № Р1 від 04.01.2022, №Р252 від 28.01.2022, Р242 від 28.01.2022, № Р453 від 18.02.2022, № Р448 від 18.02.2022, № Р243 від 28.01.2022, №Р4 від 04.01.2022, №Р458 від 18.02.2022, №Р1166 від 14.04.2021, № Р3410 від 05.11.2021, №Р3 від 04.01.2022 (а.с. 73- 83).

Для здійснення оплати поставленого товару, Позивач виставив Відповідачу рахунки на оплату № 4994 від 05.11.2021 року, №7 від 04.01.2022, № 10 від 04.01.2022, № 369 від 28.01.2022, № 352 від 28.01.2022, № 354 від 18.02.2022, № 628 від 18.02.2022, № 353 від 28.01.2022, № 9 від 04.01.2022, № 717 від 18.02.2022, № 1417 від 14.04.2021 (а.с. 62 - 72).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково на суму 73 188,00 грн. за видатковою накладною № 1166 від 14.04.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 7156 від 01.07.2021 (а.с. 94), у зв`язку з чим, в останнього виникла заборгованість перед Позивачем в сумі 399 636,65 грн.

На час розгляду справи в суді, доказів сплати заборгованості сторонами не надано.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як убачається з матеріалів справи, поставка товару за видатковою накладною № 3410 від 05.11.2021 року на суму 23 838,00 грн. була здійснена Позивачем поза межами умов специфікацій до договору, а отже, оплата такого товару мала бути здійснена після його прийняття покупцем. Щодо решти товару, поставка якого відбувалася в рамках специфікацій, його оплата повинна відбуватися за погодженими в специфікаціях умовами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Позивач вимагає стягнення пені за порушення строків оплати товару за загальний період прострочення з 14.05.2021 року по 14.02.2023 року у розмірі 210 050,63 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір пені, застосуванню підлягають санкції передбачені договором.

Як убачається з матеріалів справи, сторони Договору не передбачили відповідальність у вигляді обов`язку сплатити пеню за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, а відтак, суд не вбачає підстав для стягнення пені в розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував та вимагає стягнення з Відповідача суми трьох процентів річних у розмірі 10 968,31 грн. за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 14.05.2021 року по 14.02.2023 року, а також, інфляційних втрат в розмірі 86 952,27 грн. за вказаний період прострочення.

Під час перевірки правильності нарахування відсотків річних, судом встановлено, що позивач при здійсненні розрахунку не врахував положення ст.ст. 253, 254 ЦК України, щодо початку та закінчення перебігу строку на виконання зобов`язання за спірним Договором.

З урахуванням наведеного, судом здійснено власний розрахунок відсотків річних на суму заборгованості за кожною видатковою накладною окремо за загальний період прострочення з 15.05.2021 року по 14.02.2023 року, за яким розмір відповідних нарахувань склав суму 10 913,98 грн.

Здійснивши перевірку складеного Позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що нарахування проведено арифметично правильно, невідповідності у визначені початку та закінчення перебігу строку, не вплинули на загальний розмір відповідних нарахувань.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин щодо здійснення Позивачем поставки товару та порушення Відповідачем своїх зобов`язань в частині сплати за нього визначеної договором суми, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 497 502,90 грн., з яких: 399 636,65 грн. основного боргу, 10 913,98 грн. 3% річних, 86 952,03 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог слід відмовити.

Господарський суд зазначає, що доводи Відповідача, викладені у відзиві на позов, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відзиві на позов, Відповідач посилаючись на пункт 2.3 спірного Договору вказує про те, що під час поставки товару Позивачем не надано останньому рахунків-фактури, у зв`язку з чим строк оплати є таким, що не настав.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно п. 2.3. Договору на кожну поставлену партію Товару Постачальник повинен надати Покупцю наступні документи:

- рахунок-фактуру -1 примірник (оригінал);

- сертифікат якості виробника/паспорт на Товар-1 примірник (оригінал або копія, завірена печаткою Постачальника);

- видаткову накладну - 1 примірник (оригінал) та необхідну кількість копій в залежності від виду транспорту;

- інші документи, перераховані в Специфікації (Додатку).

Зазначені вище документи при поставці Товару автотранспортом надаються Постачальником одночасно з Товаром, а при поставці залізничним транспортом - не пізніше, ніж через 2 робочих дні з дати прибуття Товару до Покупця.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що останній звертався до Позивача з вимогою надати документи, визначені пунктом 2.3 Договору, зокрема рахунки-фактури, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання, як і не надано доказів відмови останнього від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання Позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Таким чином, Відповідачем не доведено того, що під час приймання товару, останньому Позивачем не передавалися рахунки-фактури на оплату спірного товару.

Крім того, суд зауважує, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора згідно зі ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури у відповідача не звільняє останнього від обов`язку оплати за поставлений товар та не виключають відповідальність боржника за порушення цього зобов`язання.

Посилання Відповідача на форс-мажорні обставини господарським судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України введено воєнний стан.

Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 10.4 Договору Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за Договором, внаслідок виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили, зобов`язана сповістити іншу Сторону про це в письмовому вигляді протягом 10-ти (десяти) календарних днів (з попереднім одночасним направленням повідомлення в найкоротші терміни по факту або телефонограмою) про настання, терміни можливого їх припинення, характер несприятливих обставин, що наступили і можливі наслідки.

Зазначені обставини і момент їх настання повинні бути належним чином підтвердженні Торгово-промисловою палатою України.

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Обґрунтовуючи неможливість виконання договірного зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, відповідач посилається на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президент; підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;

- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини 4 статті 263 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи N 915/531/17, від 26 травня 2020 року зі справи N 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи N 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.

За змістом листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року саме форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язань у встановлений договором термін. Доказів, які б підтверджували наявність таких обставин саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання суду не надані.

Відтак, твердження Відповідача про те, що прострочення оплати товару сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим.

У складі судових витрат позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В обґрунтування суми понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., позивачем подано до матеріалів справи договір №2 про надання правової допомоги від 13.02.2023, додаткову угоду №2 до договору №2 про оплату юридичних послуг від 13.02.2023, акт про надання правової допомоги від 13.02.2023, платіжна інструкція № 186 від 13.02.2023 на суму 10 000,00 грн., свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №4908 від 21.08.2020 видане Ткаченко Є.В., ордер серії АЕ №1180595 від 13.02.2023.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Позивач просить суд стягнути витрати на оплату правничої допомоги, сплачені адвокату у вигляді гонорару, який складає фіксовану суму 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору порядок встановлення, розмір гонорару та порядок його сплати визначаються угодою про узгодження розміру гонорару.

Додатковою угодою № 2 Сторони визначили, що згідно Договору про надання юридичної допомоги (послуг) № 2 від 13 лютого 2023 року Клієнт зобов`язаний внести оплату за надання юридичних послуг в сумі 10 000,00 грн. до початку виконання договору (в повному обсязі).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Частини 4 статті 126 ГПК України, законодавцем надано суду право за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку частини 5 статті 126 ГПК України.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що визначено частиною 6 статті 126 ГПК України.

У відзиві на позов Відповідач вказує про те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не має розумного розміру та значно перевищує фактичні затрати часу та обсяги виконаної адвокатом роботи, необхідних для підготування позовної заяви.

Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача, оскільки останнім не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача в повному обсязі, з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог.

При цьому суд зауважує, що визначення в пункті другому прохальної частини позову особи, з якої підлягає стягнення судових витрат (АТ «Нікопольський завод феросплавів»), є очевидною опискою, яка по суті не впливає на вирішення питання про судові витрати, розподіл яких, за приписами ст. 129 ГПК України, відбувається саме між сторонами в судовому процесі (позивачем і відповідачем), в залежності від результатів вирішення справи.

На підставі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 86, 123, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Суха Балка (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА" (03680, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4-А, ) 399 636,65 грн. основного боргу, 10 913,98 грн. 3% річних, 86 952,27 грн. інфляційних втрат, 7 462,54 грн. витрат зі сплати судового збору, 7 030,77 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський