РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.05.2023Справа № 910/13523/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/13523/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Протеїн Енерджі»

про стягнення 71767,57 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Протеїн Енерджі» (далі - відповідач) про стягнення 71767,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування від 03.06.2022, не здійснив оплату за простій вагонів, у зв`язку з чим останнім заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 71767,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 відкрито провадження у справі №910/13523/23 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.01.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03305, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, кім. 511А.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 була отримана відповідачем - 20.01.2023.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Протеїн Енерджі» (далі - клієнт) було укладено договір №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів клієнта (надалі - вантаж) залізничним транспортом (надалі по тексту - послуги).

Відповідно до пункту 1.2 договору послуги за цим договором надаються експедитором на підставі заявки клієнта на організацію перевезення вантажу (надалі по тексту - заявка), в якій зазначаються: дата надання та номери заявки; дата та номер договору, згідно якого надано заявку; найменування клієнта та експедитора; вид (найменування) послуг експедитора та умови кожного конкретного перевезення, в тому числі: найменування вантажу, його кількість/вагу (кількість вагонів); ставки за перевезення однієї тони вантажу; пункти/станція відправлення/завантаження (станція/дорога відправлення) та пункти призначення/розвантаження (станція/дорога призначення) вантажу; найменування код ЄДРПОУ вантажовідправника та реквізити вантажоодержувача; період відвантаження; умови перевезення, а також інструкції по заповненню залізничної накладної та/або інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення чи інші умови на розсуд клієнта. Заявка має бути засвідчена підписом та печаткою (за наявності) клієнта.

Згідно пункту 2.2.3 договору клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

За умовами пункту 2.2.9 договору клієнт зобов`язаний завчасно надавати експедиторові усі документи, необхідні для здійснення останнім відвантаження/вивантаження, сертифікації вантажу не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати відвантаження.

Відповідно до пункту 2.2.11 договору клієнт зобов`язаний підписати акт виконання робіт (надання послуг) в строк не пізніше 5-ти днів з моменту його отримання від експедитора або надіслати/надати експедиторові у вищевказаний строк лист із зазначенням мотивованих причин відмови від підписання. У випадку не підписання клієнтом актів виконання робіт (надання послуг) протягом строку, зазначеного в даному пункті та ненадання клієнтом заперечень щодо підписання наданого акту виконання робіт (надання послуг) такий акт вважається погодженим та підписаним обома сторонами, а послуги, зазначені в даному акті - наданими належним чином.

У випадку затримки вагонів, крім підстав зазначених у п. 2.2.6 та п. 2.2.8, на прикордонних станціях і станціях залізниць України та інших країн через відсутність необхідних для перевезення документів, дозволів, інвойсів чи з інших причин, що не залежать від волі експедитора, або на місцях відвантаження/вивантаження (більше 48-и годин з моменту прибуття на прикордонну станцію, або станцію залізниць України, або на місяця відвантаження/вивантаження), клієнт вживає необхідні заходи для подальшого руху вагонів, компенсує експедитору усі витрати, пов`язані з простоєм вагонів, та оплачує експедитору понаднормовий простій вагонів в розмірі 72,00 грн з урахуванням ПДВ, за кожну годину простою, починаючи з 49-ї години включно (пункт 2.2.13 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що за результатами окремих відвантажень, протягом 5 (п`яти) робочих днів експедитор надає клієнту засобами електронного зв`язку (електронною поштою) на електронну адресу клієнта рахунки на оплату та акти виконання робіт (надання послуг). Оригінали рахунків та актів виконання робіт (надання послуг) направляються на адресу клієнта, що зазначена у р. 11 даного договору.

Розрахунки здійснюються на підставі наданих експедитором рахунків на оплату та актів наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту отримання їх клієнтом засобами електронного зв`язку. Розрахунки між експедитором та клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на поточний рахунок експедитора (пункт 3.3 договору).

Загальна вартість послуг по цьому договору не є фіксованою, її розмір визначається видом та обсягом наданих експедитором та прийнятих клієнтом (за актом виконання робіт (надання послуг)) транспортно-експедиторських послуг, протягом строку дії договору (пункт 3.4 договору).

У окремих випадках з клієнта можуть нараховуватись наступні збори: додаткові збори, пов`язані з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та виставлених Збірником тарифів; тарифу за перевезення вагону у порожньому стані, що слідує у випадках, передбачених Правилами перевезень (на промивку, дезінфекцію, дезінсекцію), встановлений Збірником тарифів (при наявності заявки); інші збори, які нараховані експедитору у зв`язку з виконанням договору (пункт 3.5 договору).

У пунктах 6.1 та 6.2 договору сторони визначили, що вся кореспонденція за даним договором направляється письмово за місцезнаходженням сторін, які вказані в розділі 12 договору, а також засобами факсимільного зв`язку чи на електронні адреси, узгоджені сторонами і зазначені в договорі. Всі повідомлення, вимоги, листи й повідомлення по оперативній роботі, передані по факсу або електронній пошті, є такими, які відправлені та одержані сторонами належним чином. У випадку незгоди будь-якої зі сторін даного договору з яким-небудь листом, повідомленням або повідомленням іншої сторони, зацікавлена сторона зобов`язана сповістити про це іншу сторону протягом трьох днів з дати одержання вищевказаного листа.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до «31» грудня 2022 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли відповідно до діючого договору. У разі відсутності заяви жодної зі сторін про припинення або зміну умов договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах, які були передбачені чинним договором.

14.06.2022 року у відповідності до пункту 1.2 договору відповідачем було направлено заявку №1, за умовами якої останній просив позивача організувати відправлення згідно наведених умов: період відвантаження: 15.06-15.07; вантаж /код ЄТСНВ (рік врожаю): зерно кукурудзи (2021 рік врожаю) код 015006; станція (код)/залізниця відправлення: Яготин 323005 ПЗЗ; кількість тон/вагонів: 630 тон, станція (код)/залізниця призначення: Стрий 377408 Львівська.

17.06.2022 року між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №03/06/2022-ПВТ/ПЕ від 03.06.2022 р. (далі - додаткова угода №1) умовами пункту 2 якої сторони погодили, що комплексна ставка за одну відправлену тону у вагоні власного парку, враховуючи залізничний тариф складає 950,00 грн за тону з урахуванням ставки ПДВ у розмірі 20%.

На виконання умов заявки №1 від 14.06.2022, позивачем були виконанні (організовані) залізничні перевезення, що підтверджується накладними №32292427 від 23.06.2022 (вагони 98201601, 98201643, 95635967, 98201304), №32292542 від 23.06.2022 (вагони 95838520, 98226673) та №32295909 від 23.06.2022 (вагони 95360558, 98226723).

Між сторонами відсутній спір щодо виконання позивачем умов договору №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування від 03.06.2022 в частині надання у повному обсязі транспортно-експедиційних послуг за заявкою відповідача №1 від 14.06.2022, які оплачені відповідачем.

У той же час, спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем, як клієнтом, зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 договору щодо сплати коштів за понаднормативний простій вагонів у загальному розмірі 57456,00 грн.

18.07.2022 року відповідачу засобами електронного зв`язку було направлено акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 з приводу простою вагонів на загальну суму 57456,00 грн у тому числі з ПДВ, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та додаток до акту №1595 від 12.07.2022 з розрахунком часу понаднормового простою вагонів.

В силу положень пунктів 3.2, 6.1 та 6.2 договору, направлений на електронну адресу акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 на суму 57456,00 грн, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та додаток до акту №1595 від 12.07.2022 є такими, що отриманні відповідачем належним чином.

Однак, відповідач оплату не здійснив, при цьому, акт виконаних робіт не підписав і вмотивованої відмови від його підписання не надав.

У той же час, умовами пункту 2.2.11 договору сторони узгодили, що клієнт зобов`язаний підписати акт виконання робіт (надання послуг) в строк не пізніше 5-ти днів з моменту його отримання від експедитора або надіслати/надати експедиторові у вищевказаний строк лист із зазначенням мотивованих причин відмови від підписання. У випадку не підписання клієнтом актів виконання робіт (надання послуг) протягом строку, зазначеного в даному пункті та ненадання клієнтом заперечень щодо підписання наданого акту виконання робіт (надання послуг) такий акт вважається погодженим та підписаним обома сторонами, а послуги, зазначені в даному акті - наданими належним чином.

Відтак, враховуючи, що умовами п. 2.2.11 договору сторони погодили, що у випадку не підписання актів та ненадання заперечень щодо підписання наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) у встановлений договором строк, акт вважається погодженим та підписаним обома сторонами, суд прийшов до висновку, що акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022 на суму 57456,00 грн є погодженим відповідачем.

22.09.2022 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №26-07/438, у якій вимагав сплатити наявну суму заборгованості за простій вагонів з урахуванням неустойки, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною №856, втім відповідач залишив її без відповіді і задоволення, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування, а відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 933 Цивільного кодексу України клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2.2.13 договору сторонами визначено, що за кожну годину затримки вагонів на прикордонних станціях і станціях залізниць України та інших країн, або на місцях відвантаження/вивантаження, з підстав які не залежать від експедитора, клієнт сплачує 72,00 грн з урахуванням ПДВ за кожну годину простою, починаючи з 49-ї години включно.

При цьому, відповідно до п. 2.2.3 та 2.2.9 договору саме на замовника покладається обов`язок забезпечення процедур відвантаження/вивантаження вагонів у встановлені строки.

Втім, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, останній не забезпечив належного забезпечення процедур вивантаження вагонів у встановлені строки.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за понаднормовий простій вагонів вбачається, що: за вагоном 95360558 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 95635967 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 95838520 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 98201601 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 98226673 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 98226723 простій склав 80 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 98201304 простій склав 159 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення); за вагоном 98201643 простій склав 159 годин (за мінусом нормативного простою 48 годин та з урахуванням заокруглення);

Таким чином, загальний розмір заборгованості за простій вагонів становить 57456,00 грн (798 год. (сумарний простій) * 72,00 грн (плата за годину простою).

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами пункту 3.3 договору визначено, що розрахунки здійснюються на підставі наданих експедитором рахунків на оплату та актів наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту отримання їх клієнтом засобами електронного зв`язку. Розрахунки між експедитором та клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на поточний рахунок експедитора.

Як встановлено судом, рахунок на оплату №1371 від 12.07.2022 та акт виконання робіт (надання послуг) №1595 від 12.07.2022, який вважається підписаним відповідачем в силу приписів пункту 2.2.11 договору, були направлені 18.07.2022 на електронну адресу відповідача зазначену в договорі та відповідно до пунктів 6.1 та 6.2 договору є такими, що належним чином отримані ним.

Втім, відповідач у встановлений договором строк своїх зобов`язань з оплати за простій вагонів не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що факт простою вагонів не з вини експедитора підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно наявність у відповідача обов`язку сплатити кошти, нараховані за понаднормативний простій вагонів за умовами договору, який ним не виконаний, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У той же час, перевіривши наданий позивачем розрахунок, нарахованих за понаднормативний простій вагонів коштів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач у своєму розрахунку помилково зазначає, що вагони 98201304 та 98201643 були забрані з-під вивантаження лише 12.07.2022 о 01 год. 45 хв., в той час як з пам`ятки №41 про забирання вагонів (форма ГУ-45), сформованою в АС клієнті УЗ, вбачається, що вказані вагони були забрані з-під вивантаження 11.07.2022 о 17 год. 40 хв., відтак, за розрахунками суду, понаднормовий простій цих вагонів сумарно становить 302 год. (по 151 год. кожний) і оплаті підлягає сума в загальному розмірі 56304,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково в цій частині.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені.

Пунктом 4.8 договору сторони погодили, що у разі прострочення строку виконання грошового зобов`язання, сторона, що прострочила виконання, зобов`язується сплатити іншій стороні неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення сплати заборгованості за простій вагонів, позивачем на підставі пункту 4.8 договору нараховано за період з 22.07.2022 по 01.12.2022 і заявлено до стягнення неустойку в розмірі 10468,01 грн, , яка нарахована з урахуванням вимог статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, штрафом є платіж, нарахування якого здійснюється одноразово, в той час як пеня є поточним щоденним нарахуванням, розмір якої залежить від періоду прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.04.2020 у справі №910/4783/19 та від 15.05.2018 у справі №917/889/17.

Передбачена сторонами у пункті 4.8 договору відповідальність за прострочення строку виконання грошового зобов`язання, у вигляді сплати неустойки в розмірі 1% від простроченої суми, за своєю правовою природою є пенею.

При цьому для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умови договору про сплату пені за кожний день прострочення, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17 та від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

У даному випадку, іншого строку нарахування пені, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, сторонами в договорі №03/06/2022-ПВТ/ПЕ транспортного експедирування не визначено, а умова за кожен день прострочення, не може розцінюватися як установлення іншого строку, відтак правомірним є нарахування пені за порушення строків сплати коштів протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не вірно визначено суму заборгованості за понаднормовий простій вагонів.

За розрахунком суду, виходячи з належної суми понаднормового простою, обґрунтованим є розмір пені в сумі 10258,13 грн, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 628,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 3215,48 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині з урахуванням доведеного розміру заборгованості за понаднормовий простій вагонів, що, за розрахунком суду, становить 615,49 грн, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

В той же час, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, з урахуванням методики їх розрахунку та виходячи з належної суми заборгованості за понаднормовий простій вагонів, судом встановлено, що їх розмір, виходячи з визначеного чинним законодавством порядку та бази нарахування, є більшим, ніж визначено позивачем.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач вказує про стягнення інфляційних втрат саме у розмірі 3215,48 грн, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Також, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування пені до моменту повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе зазначити в рішенні суду про нарахування пені з 02.12.2022 (наступний день після закінчення визначеного позивачем періоду нарахуванням пені) до моменту сплати суми основного боргу, але не довше ніж до 22.01.2023 з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України).

Перерахунок пені, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: С х О х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; О - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, пеня нараховуються на залишок боргу, що залишився.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України , належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість за понаднормовий простій вагонів, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Протеїн Енерджі» про стягнення 71767,57 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Протеїн Енерджі» (03305, м. Київ, вул. Липківського Василя Митрополита, буд. 45, кім. 511А; ідентифікаційний код 44561826) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (01015, м. Київ, пров. Запечерний, буд. 2; ідентифікаційний код 35617553) заборгованість за простій вагонів у розмірі 56304 (п`ятдесят шість тисяч триста чотири) грн 00 коп., пеню у розмірі 10258 (десять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 13 коп., 3% річних у розмірі 615 (шістсот п`ятнадцять) грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 3215 (три тисячі двісті п`ятнадцять) грн 48 коп. та судовий збір у розмірі 2433 (дві тисячі чотириста тридцять три) грн 48 коп.

3. Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/13523/22 в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України нараховувати пеню на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 02.12.2022 до повної сплати суми основного боргу, але не довше ніж до 22.01.2023. Розрахунок пені здійснювати за формулою: С х О х Д : К : 100 (де: С - несплачена сума основного боргу; О - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість).

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2023.

СуддяТ.В. Васильченко