ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р. Справа № 918/279/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг

про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 10 231 грн 50 коп.,

у судове засідання учасники справи не з`явилися.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В березні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг (далі - Управління, відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 10 231 грн 50 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілому набув права зворотної вимоги до відповідача, з вини якого відбулася дорожньо-транспортна пригода на підставі п. п. 38.1.2., п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказує на те, що позивач звертається з позовом до Управління, яке було роботодавцем Климука Віктора Яковича на дату ДТП. Факт перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 з Управлінням встановлений постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2020 року у справі № 569/1384/20.

Також Товариство просить стягнути судовий збір в розмірі 2 684 грн 00 коп. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, та які складаються з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 2 684 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року позовну заяву Товариства від 23.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи призначено на 24 квітня 2023 року.

Представник Товариства у судове засідання 24 квітня 2023 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 27.03.2022 року (а.с. 26). В той час, про причини неявки суд не повідомив.

Крім того відповідач у судове засідання 24 квітня 2023 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 700, а саме ухвали суду від 27.03.2023 року (а.с. 27). В той час, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 6 ГПК України).

Згідно з частиною п`ятою і пунктом 2 частини шостої статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

З 05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд" підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Пунктом 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Тобто чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 906/184/21 і від 02.11.2022 року у справі № 910/14088/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення представника Товариства та Управління про судове засідання, призначене на 24.04.2023 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

У судовому засіданні 24 квітня 2023 року судом було прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

9 вересня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Принт Маркет" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6483170 (поліс). Забезпеченим транспортним засобом за полісом є Volkswagen CC, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2013 (забезпечений ТЗ).

17 січня 2020 року о 08:30 год. в м. Рівне на вул. Соборна, 300 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen CC, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Fiat Ducato, д.н. НОМЕР_2 .

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Fiat Ducato, д.н. НОМЕР_2 .

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2020 року у справі № 569/1384/20 встановлено, що 17.01.2020, о 08:30 год., в м. Рівне, на вул. Соборна, 300, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, порушив правила, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць м. Рівне, а саме не вжив заходів щодо попередження запобігання утворенню ожеледиці шляхом профілактичної обробки противоожеледними матеріалами та не ліквідував зимову слизькість проїзної частини у терміни відповідно до вимог ДСТУ 3587-97, що супутньо спричинило скоєння ДТП, в якій два транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п. 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", п. 11 Єдиних правил ремонту, утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони". Своїми діями вчинив порушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП. Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року у справі № 569/1280/20 встановлено, що 17 січня 2020 року, о 08 год. 30 хв., в м. Рівне по вул. Соборна, 300 водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen", н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборна в напрямку вул. Млинівська, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та всіма її змінами, не вибрав безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб марки "Fiat", н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. 00 коп.

Власник пошкодженого транспортного засобу Fiat Ducato, д.н. НОМЕР_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" з повідомленням про ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Fiat Ducato, д.н. НОМЕР_2 було проведено його огляд, про що складено акт огляду та ремонтну калькуляцію.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі страхового акту № 06537/24/920 від 23.03.2020 року на суму 20 463 грн 00 коп., Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" 26 березня 2020 року здійснено виплату вказаного страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, та підтверджено страховим актом № 06537/24/920 від 23.03.2020 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.09.2019 року № АО/6483170 (поліс), позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 20 463 грн 00 коп.

Статтею 16 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

У пп. 1, 4 ст. 21 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

В силу ст. 9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина 1 ст. 21 Закону України "Про дорожній рух" визначає, що автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами, а відповідно до частини 1 статті 24 названого Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно п. 2.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, передбачено, що власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху.

Отже, у розумінні наведених положень чинного законодавства, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, відповідальність покладається на власників доріг (місцеві ради).

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ відповідача 13974620 судом встановлено, що Комунальне Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг є комунальним підприємством, засновником якого є Рівненська міська рада.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2020 року у справі № 569/1384/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП України.

При цьому, судом встановлено, що 17.01.2020, о 08:30 год., в м. Рівне, на вул. Соборна, 300, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, порушив правила, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць м. Рівне, а саме не вжив заходів щодо попередження запобігання утворенню ожеледиці шляхом профілактичної обробки противоожеледними матеріалами та не ліквідував зимову слизькість проїзної частини у терміни відповідно до вимог ДСТУ 3587-97, що супутньо спричинило скоєння ДТП, в якій два транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п. 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", п. 11 Єдиних правил ремонту, утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони", тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 140 ч. 4 КУпАП України.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд бере до уваги, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності установлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, враховуючи встановлені Рівненським міським судом Рівненської області у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 569/1384/20 обставини щодо вчиненого ОСОБА_4 правопорушення, який будучи посадовою особою Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг і будучи відповідальним за дотримання правил, норм та стандартів утримання вулиць м. Рівне, не забезпечив безпеку дорожнього руху, мають преюдиційне значення для розгляду справи, а тому ці факти повторного доведення не потребують.

Як встановлено Рівненським міським судом Рівненської області у даній постанові ОСОБА_1 станом на час вчинення ДТП був посадовою особою Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг.

У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За приписами п. п. 38.1.2. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування - має право подати регресний позов до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини.

Згідно положень ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача, шкодою та виною. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: неправомірність поведінки полягає у порушенні правил, норм та стандартів утримання вулиць м. Рівне, а саме не забезпеченні безпеки дорожнього руху, не попередженні запобігання утворенню ожеледиці та не ліквідації зимової слизькості проїзної частини, відповідальною посадовою особою Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг; шкода, що полягає у пошкодженні внаслідок ДТП транспортного засобу; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (наявність зимової слизькості, стало причиною ДТП та завдання шкоди майну). Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2020 року у справі № 569/1384/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП України.

Враховуючи те, що судом визнано винними у вчиненні ДТП двох осіб - посадову особу Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг та ОСОБА_2 , позивачем заявлено до відповідача вимогу про відшкодування в порядку регресу половини шкоди, а саме в розмірі 10 231 грн 50 коп.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не подано суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу є доведеними та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп. покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр-т Перемоги, 65, ) 10 231 (десять тисяч двісті тридцять одну) грн 50 коп. - матеріальної шкоди в порядку регресу та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2023 року.

Суддя Політика Н.А.