ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2023 р. Справа № 924/157/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщука О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - виконавчого комітету Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю Браво, м. Хмельницький

про стягнення 250753,74 грн

за участю:

прокурора: Грамчук Т.А.

представників:

позивача: Кучевська Г.В.

відповідача: Орєхов А.В., Вікарчук В.Є.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - виконавчого комітету Хмельницької міської ради, м. Хмельницький звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Браво, м. Хмельницький про стягнення 250753,74 грн, з яких 35123,07 грн 3% річних за період з 01.04.2021 по 31.01.2023 та 215630,67 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2021 по 31.12.2022.

Ухвалою суду 23.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 16.03.2023, яке у подальшому відкладено на 28.03.2023.

У засіданні 28.03.2023 судом з посиланням на положення Конституції України, Закон України «Про прокуратуру», ст. ст. 53, 56 ГПК України, накази Генерального прокурора від 21.08.2020 №389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді», від 12.12.2022 №280 «Про затвердження Положення про службове посвідчення» залишено без задоволення, зокрема клопотання відповідача (від 27.03.2023) про недопуск особи Грамчук Т.А. до здійснення повноважень представника заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом у справі, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу засідання, та також у підготовчому засіданні 28.03.2023 у справі оголошено перерву на 29.03.2023.

Ухвалю суду від 29.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Браво про відвід судді Виноградової В.В. у справі №924/157/23.

Також у засіданні 29.03.2023 постановлено ухвали, із занесенням до протоколу засідання, про залишення без задоволення усного та письмового клопотань відповідача про витребування реєстраційної справи юридичної особи - виконавчого комітету Хмельницької міської ради з огляду на їх невідповідність вимогам ст. 81 ГПК України, та ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі і призначення справи до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 24.04.2023.

В обґрунтування позовних вимог прокурор, посилаючись на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №24/121/21, яким частково задоволено первісний позов виконавчого комітету Хмельницької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю Браво та стягнуто з останнього, зокрема 636856,40 грн заборгованості з орендної плати, 20016,46 грн 3% річних та 30702,87 грн інфляційних втрат за період з 16.07.2019 по 30.03.2021, зазначає про невиконання відповідачем зобов`язання з оплати заборгованості з орендної плати в сумі 636856,40 грн та нарахування до сплати відповідно до ст. 625 ЦК України на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов (від 14.03.2023) позовні вимоги не визнає повністю. Зазначив, що позовна заява подана заступником керівника обласної прокуратури, при цьому вказано код ЄДРПОУ, присвоєний юридичній особі Хмельницька обласна прокуратура, з чого неможливо встановити, хто саме є позивачем.

Прокурор у відповіді на відзив (від 21.03.2023) зазначив, що аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» дає підставу вважати, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язані з офіційним визнанням державою факту створення або припинення юридичної особи, в даному випадку Хмельницької обласної прокуратури, стосуються її господарської діяльності, а не функції представництва прокурором інтересів держави в суді. При цьому відповідачем не враховано, що питання представництва прокурором інтересів держави в суді (функція, підстави, повноваження, порядок тощо) регулюються Конституцією України (ст. 131-1), Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 53, 56, 60), Законом України «Про прокуратуру» (ст. ст. 21, 23, 24), наказом Генерального прокурора №389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» (п. 3, пп. 6.1). Зокрема, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Тому вважає, що відповідачем безпідставно ототожнено правовий статус особи, яка представляє конкретну юридичну особу у господарських правовідносинах на підставі відповідних статутів, положень тощо, та прокурора, який здійснює представництво інтересів держави відповідно до статті 131-1 Конституції України. При цьому службове посвідчення є офіційним документом, який засвідчує належність працівника до системи органів прокуратури України, підтверджує його посаду, а також повноваження, визначені законодавством (пункт 2 Положення про службове посвідчення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 280 від 12.12.2022).

Відповідач у запереченнях (від 27.03.2023) з огляду на п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні будь-які відомості про особу - заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом . Оскільки встановити особу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом не є можливим з доданих до позовної заяви документів, а також з офіційних відкритих джерел, робить висновок про те, що така особа не підпадає під визначення осіб, які можуть бути сторонами у цьому процесі, і, відповідно, ця особа не мала повноважень подавати такий позов в інтересах юридичної особи «Виконавчий комітет Хмельницької міської ради». З огляду на викладене, за відсутності однієї зі сторін спору, відсутній сам спір. Крім того, зауважив, що особою Грамчук Т.А., яка з`явилась у засідання 16.03.2023, не надано документів, які би надавали їй повноваження здійснювати представництво в розумінні ст. 60 ГПК України. Вважає, що посвідчення прокурора не є документом, що є підставою для здійснення повноважень представника позивача, і така особа не може бути допущена судом в якості представника сторони. Проти позову заперечив, звернувши увагу на безпідставність та необґрунтованість розрахунків інфляційних втрат. У запереченнях просить: закрити справу за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом до ТОВ «Браво» №924/157/23; не допускати особу Грамчук Т.А. до здійснення повноважень представника заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом у справі.

Крім того, представником відповідача подана заява від 27.03.2023 про закриття справи, в якій, посилаючись на відсутність однієї із сторін спору (зокрема, позивача) та п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, просить закрити справу за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури з кодом до ТОВ «Браво».

У додаткових поясненнях (від 29.03.2023) відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки: до ТОВ "Браво" позивається невстановлена особа - заступник керівника обласної прокуратури , а стягнення судового збору вимагається на користь Хмельницької обласної прокуратури з кодом ; згідно інформації з ЄДРЮОФОП назва юридичної особи з таким кодом ЄДРПОУ вказується у вигляді "Хмельницька обласна прокуратура"; за умовами договору №2 оренди комунального майна від 20.06.2000 ТОВ "Браво" укладало угоду з Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради і згідно пункту 3.1.1 договору ТОВ "Браво" зобов`язувалося платити орендну плату до міського бюджету (юридичний факт, який підтверджений та ніким не спростований); в 2004 році без відома ТОВ "Браво" був замінений суб`єкт права, який виступив орендодавцем, зокрема, не Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, а юридична особа "Виконавчий комітет Хмельницької міської ради" (); у справі №924/634/22 ТОВ "Браво", ознайомившись із відповіддю на відзив від 24.10.2022 №4104-02-24-22, стало відомо про те, що орендна плата сплачувалася не до міського бюджету, а на приватні рахунки юридичної особи "Виконавчий комітет Хмельницької міської ради" (). Вважає, що посилання заступника керівника обласної прокуратури на висновки судового рішення по справі №924/121/21 не можуть враховуватися, оскільки дані обставини (про сплату оренди на рахунки приватної юридичної особи) стали відомі після вступу вказаного рішення в законну силу.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов, поясненнях.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.07.2022, первісний позов виконавчого комітету Хмельницької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" про стягнення 1820847,07 грн, з яких 636856,40 грн заборгованості з орендної плати, 1055100,95 грн неустойки за період з 09.09.2020 по 31.03.2021, 38612,67 грн пені, 24866,94 грн 3% річних та 65410,11 грн інфляційних втрат, задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради 636856,40 грн заборгованості з орендної плати, 1055100,95 грн неустойки за період з 09.09.2020 по 31.03.2021, 12696,34 грн пені, 20016,46 грн 3% річних, 30702,87 грн інфляційних втрат, 26329,45 грн витрат по оплаті судового збору. В решті суми позовних вимог 25916,33 грн пені, 34707,24 грн інфляційних втрат, 4850,48 грн 3% річних відмовлено.

У зустрічному позові товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про стягнення 1121212,60 грн помилково сплаченої орендної плати відмовлено.

Предметом судового розгляду за первісним позовом у справі №924/121/21 була, зокрема вимога виконавчого комітету Хмельницької міської ради про стягнення заборгованості з орендної плати, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди комунального майна №2 від 20.06.2000.

При цьому, як встановлено у вищезазначеному рішенні та убачається з матеріалів справи, 20.06.2000 між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради як орендодавцем та приватним підприємством Браво як орендарем укладено договір оренди комунального майна №2 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс кінотеатр "Сілістра", що знаходиться у комунальній власності Хмельницької міської ради, вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки, складеного станом на 25.06.2000 і становить 529925,12 грн, в тому числі: основні фонди за балансовою вартістю 753174,88 грн, основні фонди за залишковою вартістю 529234,55 грн, нематеріальні активи за залишковою вартістю 690,77 гривні.

Згідно з п. 3.1.1 договору орендна плата перераховується до міського бюджету щоквартально не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним кварталом, з урахуванням щомісячного індексу інфляції, щодо суми орендної плати, визначеної за перший місяць після укладання договору оренди, яка становить 13244 гривні.

Договір діє з 20.06.2000 по 20.06.2005 (п. 9.1 договору).

16.11.2000 між сторонами укладено договір про внесення змін, яким, з-поміж іншого, викладено у новій редакції п. 3.1 договору, а саме: орендна плата визначається на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради №629 від 28.08.2000 і складає 10585 грн на рік за перші два роки та 52923 грн за послідуючі три роки, а також викладено у новій редакції п. 3.1.1 договору: орендна плата перераховується до міського бюджету щоквартально не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним кварталом, з урахуванням щомісячного індексу інфляції щодо суми орендної плати, визначеної за перший місяць після укладання договору оренди, яка становить 882 грн на протязі двох років та 4111 грн послідуючі три роки в місяць.

10.02.2004 до договору внесено зміни шляхом укладення додаткового договору. Зокрема, у зв`язку із реорганізацією приватного підприємства Браво у товариство з обмеженою відповідальністю «Браво» відповідно змінено назву орендаря.

Строк дії договору неодноразово продовжувався за згодою сторін шляхом укладення додаткових угод, а саме: від 28.08.2005 (термін продовжено до 28.08.2010), від 08.09.2010 (термін продовжено до 08.09.2020).

Крім того, у рішенні суду від 26.05.2021 у справі №924/121/21 суд, з-поміж іншого констатував, що договір оренди комунального майна №2 від 20.06.2000 припинив свою дію 08.09.2020 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. При цьому суд задовольнив позовні вимоги виконавчого комітету Хмельницької міської ради в частині стягнення 636856,40 грн орендної плати за період з 16.07.2019 по 08.09.2020, а також 20016,46 грн 3% річних та 30702,87 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань зі сплати орендної плати.

У матеріали справи надано копію рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.03.2009 у справі №20/4799, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 17.09.2009, яким задоволено позов виконавчого комітету Хмельницької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю Браво та внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу кінотеатру Сілістра №2 від 20.06.2000, укладеного між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю Браво, виклавши його в редакції, яка передбачала, зокрема зміну розміру орендної плати з 52922 грн на 227614,07 грн за рік (п. 3.1 договору), порядку сплати орендної плати (перераховуєтеся щоквартально не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним кварталом, з урахуванням щомісячних індексів інфляції за звітний квартал; сума орендної плати за IV квартал 2007 року становить 56903,52 грн) (п. 3.1.1 договору) та доповнення договору розділом 4 щодо використання амортизаційних відрахувань.

Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», посилаючись на тривале невиконання ТОВ «Браво» зобов`язання щодо сплати заборгованості з орендної плати в розмірі 636856,40 грн, стягнутої рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21, звернувся до виконавчого комітету Хмельницької міської ради з проханням повідомити про вжиті заходи щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за наступні періоди невиконання договірного зобов`язання та надати витребувані документи (листи від 09.11.2022, 15.12.2022).

Листами від 22.11.2022, 15.12.2022 виконавчим комітетом Хмельницької міської ради повідомлено, що ним не вживалися заходи реагування з метою стягнення з ТОВ «Браво» 3% річних та інфляційних нарахувань за невиконання договірних зобов`язань, та надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 215630,67 грн за квітень 2021 року грудень 2022 року і розрахунок 3% річних в сумі 35123,07 грн за період з 01.04.2021 по 31.01.2023 на заборгованість в сумі 636856,40 гривні.

Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до виконавчого комітету Хмельницької міської ради з повідомленням (від 26.12.2022), в якому з огляду на положення ст. 625 ЦК України та те, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради самостійно не вживає заходів до стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми за договором оренди комунального майна від 20.06.2000, відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомив про намір здійснювати прокурором представництво в суді законних інтересів держави в особі виконавчого комітету Хмельницької міської ради шляхом пред`явлення до суду позову про стягнення з ТОВ «Браво» на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради зазначених нарахувань.

Згідно з наданою у матеріали справи копією постанови від 15.04.2022 Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 27.01.2022 у справі №924/121/21 про стягнення з ТОВ «Браво» на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради 636856,40 грн заборгованості з орендної плати, 1055100,95 грн неустойки за період з 09.09.2020 по 31.03.2021, 12696,34 грн пені, 20016,46 грн 3% річних, 30702,87 грн інфляційних втрат, 26329,45 грн витрат по оплаті судового збору.

Відповідно до листа фінансового управління Хмельницької міської ради від 15.02.2023 за період з 26.05.2021 по 01.02.2023 до бюджету громади зараховано лише два платежі: 24.05.2022 в сумі 359,14 грн та 08.12.2022 в сумі 198,00 грн по коду бюджетної класифікації доходів 21080500 «Інші надходження» від Першого ВДВС у місті Хмельницькому, стягнуті з ТОВ «Браво» по справі №924/121/21. Жодних перерахувань орендної плати від ТОВ «Браво» в рахунок погашення заборгованості на виконання рішення суду у справі №924/121/21 по коду бюджетної класифікації доходів 220800400 «Надходження від орендної плати за користування майновим комплексом та іншим майном, що перебуває в комунальній власності» за період з 26.05.2021 по 01.02.2023 до бюджету Хмельницької міської територіальної громади не здійснювалося. До листа додано виписку з електронного реєстру зарахування коштів до бюджету.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Визначальним для застосування вказаних норм є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі виконавчого комітету Хмельницької міської ради про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування нерухомим майном комунальної форми власності, прокурор з огляду на положення ст. 140 Конституції України, ст. ст. 2, 10, 11, 29, 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначив, що необхідність такого звернення зумовлена потребою захистити інтереси держави, оскільки несплата відповідачем заявлених до стягнення коштів зумовлює ненадходження відповідних коштів до бюджету Хмельницької територіальної громади, чим порушуються економічні інтереси держави та територіальної громади. Суспільний інтерес полягає у повному та своєчасному надходженні коштів до місцевого бюджету, що явно переважає приватний інтерес відповідача, який їх не сплачує. Спірні правовідносини пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади, захист яких, а також захист нормального функціонування місцевого самоврядування є прямим обов`язком саме держави.

При цьому судом враховуються посилання прокурора на те, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

До основних принципів місцевого самоврядування статтею 4 вищезазначеного Закону віднесені, з-поміж інших, поєднання місцевих і державних інтересів, державна підтримка та гарантії місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Таким чином, формування доходів місцевих бюджетів, у тому числі від використання об`єктів права комунальної власності, які будуть достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, безпосередньо відноситься до інтересів держави, яка як гарант права на місцеве самоврядування здійснює його фінансову та іншу підтримку.

Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999).

Владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов, повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20).

Так, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно зі ст. 11 зазначеного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

За змістом ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; за змістом ст. 28 цього Закону - делеговані повноваження, зокрема, здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням зобов`язань щодо платежів до місцевого бюджету на підприємствах і в організаціях незалежно від форм власності.

Отже, беручи до уваги вищенаведені законодавчі положення, якими визначено повноваження виконавчих органів рад на здійснення, зокрема управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, та контролю за дотриманням зобов`язань щодо платежів до місцевого бюджету, беручи до уваги предмет позову у справі (стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання зобов`язання зі сплати орендної плати за користування об`єктом права комунальної власності згідно з договором оренди, укладеним з виконавчим комітетом Хмельницької міської ради), суд доходить висновку про те, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судом враховується, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

З матеріалів справи слідує, що заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, посилаючись на тривале невиконання ТОВ Браво зобов`язання щодо сплати заборгованості з орендної плати в розмірі 636856,40 грн, стягнутої рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21, звернувся до виконавчого комітету Хмельницької міської ради з проханням повідомити про вжиті заходи щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за наступні періоди невиконання договірного зобов`язання та надати витребувані документи (листи від 09.11.2022, 15.12.2022).

Листами від 22.11.2022, 15.12.2022 виконавчий комітет Хмельницької міської ради повідомив про невжиття ним заходів з метою стягнення з ТОВ Браво 3% річних та інфляційних нарахувань за невиконання договірних зобов`язань. При цьому позивач не надав жодної інформації про намір подавати відповідний позов та / або про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на його підготовку.

З наведеного слідує, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради з урахуванням обізнаності про порушення інтересів держави, на які вказує прокурор, не відреагував на стверджуване порушення, заходів захисту інтересів держави, зокрема, у судовому порядку, не вжив. Невжиття таких заходів за умови обізнаності позивача про наявність відповідного порушення, про що свідчить вищенаведене листування прокурора з позивачем, стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача до суду з позовом про стягнення відповідних коштів.

При цьому, наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді позивачем не заперечено, навпаки, висловлено позицію про підтримання заявлених прокурором позовних вимог.

Така бездіяльність позивача як компетентного органу, який здійснює відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, є самостійною юридичною особою, однак який незалежно від причини не здійснює захисту інтересів держави, виключає можливість трактування прокурора як альтернативного суб`єкта звернення до суду, що замінює компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. У цьому випадку прокурор виконує саме субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні позивача, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави.

Враховуючи наведені вище обставини щодо обізнаності позивача з порушенням інтересів територіальної громади м. Хмельницького, зважаючи на характер наданої відповіді на лист прокуратури (відсутність інформації про вжиття заходів щодо стягнення з відповідача коштів до місцевого бюджету, у тому числі й у судовому порядку, належного обґрунтування причин невжиття таких заходів), свідчить про встановлення обставин, за яких порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Вказане відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі позивача, шляхом пред`явлення цього позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2019 року в справі №903/129/18.

При цьому у підтвердження дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом, у матеріали справи надано повідомлення (від 26.12.2022) заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в особі виконавчого комітету Хмельницької міської ради шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з ТОВ Браво на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради 3 % річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми за договором оренди комунального майна від 20.06.2000.

З приводу доводів відповідача про подання позову невстановленою особою, оскільки позов подано заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури із зазначенням коду , за яким в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано юридичну особу - Хмельницька обласна прокуратура, судом звертається увага на таке.

Відповідно до ст. 24 Закону України Про прокуратуру право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Одночасно згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України Про прокуратуру керівник обласної прокуратури, зокрема, представляє обласну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями. У разі відсутності керівника обласної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника обласної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника обласної прокуратури (ч. 3 ст. 11 Закону України Про прокуратуру).

Частинами 3, 4 ст. 56 ГПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Таким чином, повноваження щодо здійснення представництва прокуратури саме у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями надані її керівнику і лише в разі відсутності останнього такі повноваження може виконувати перший заступник, а у разі відсутності першого заступника - один із заступників, відповідно.

Системний аналіз вищенаведених положень дозволяє дійти висновку про відмінність правового статусу особи, яка є представником конкретної юридичної особи, в цьому випадку Хмельницької обласної прокуратури, у правовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями на підставі закону, та правового статусу прокурора, який здійснює визначену ст. 131-1 Конституції України функцію представництва інтересів держави, зокрема шляхом подання позову (зазначені висновки відповідають позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.09.2019 у справі №819/198/17).

Враховуючи те, що позовна заява у справі підписана заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури в межах наданої чинним законодавством компетенції, суд критично оцінює твердження відповідача про подання позову невстановленою особою.

При цьому зазначення заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури у позовній заяві ідентифікаційного коду юридичної особи - Хмельницької обласної прокуратури жодним чином не впливає на правомірність підписання позовної заяви заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури в ході реалізації визначеної ст. 131-1 Конституції України функції представництва інтересів держави шляхом подання позову, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України.

Додатково, з приводу доводів відповідача про представництво прокурором інтересів держави в засіданнях суду судом звертається увага на те, що наказом Генерального прокурора від 21.08.2020 №389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» вирішено першим заступникам та заступникам Генерального прокурора, заступнику Генерального прокурора керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівникам обласних, окружних прокуратур, спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері на правах обласних та окружних прокуратур (далі обласні, окружні прокуратури), їхнім першим заступникам та заступникам, керівникам відповідних структурних підрозділів забезпечувати організацію діяльності щодо представництва інтересів держави в суді з дотриманням засад, визначених цим наказом. Завданнями здійснення представництва в суді визначити захист інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду. Представницьку діяльність здійснювати шляхом, зокрема пред`явлення позовів (подання заяв); участі у розгляді справ судами. Керівникам підрозділів представництва в суді та інших структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора та обласних прокуратур відповідно до їхньої компетенції, керівникам окружних прокуратур, їхнім першим заступникам та заступникам контролювати якість підготовки та забезпечення участі підлеглих працівників у судових засіданнях. Підрозділам представництва в суді та іншим підрозділам обласних прокуратур відповідно до їхньої компетенції забезпечувати участь у розгляді справ у місцевих господарських та адміністративних, апеляційних судах за їх місцезнаходженням, місцевих загальних судах у справах за власними позовами (заявами) (п. п. 1-3, 11, 11.2).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» прокурори, у тому числі прокурори - стажисти окружних прокуратур мають службове посвідчення. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Генеральним прокурором.

Згідно з Положенням про службове посвідчення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 12.12.2022 №280, службове посвідчення є офіційним документом, який засвідчує належність працівника до системи органів прокуратури України, підтверджує його посаду, а також повноваження, визначені законодавством. Посвідчення видається, зокрема прокурорам.

Вищенаведеним у сукупності спростовуються доводи відповідача як щодо невстановлення особи, якою подано позов, так і щодо наявності підстав для недопуску присутнього прокурора до участі в засіданнях у справі.

З приводу заяви відповідача про закриття справи на підставі 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України з огляду на відсутність однієї зі сторін спору (зокрема, позивача) судом враховується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Разом з тим, зазначені відповідачем підстави для закриття провадження у справі, зокрема, невстановлення особи - заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури із кодом , спростовуються вказаними вище положеннями законодавства, а також тим, що відповідно до ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

З наведеного слідує, що позивачем у справі є орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, тобто виконавчий комітет Хмельницької міської ради, а не прокурор.

Крім того, у постанові від 05.10.2022 у справі №923/199/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Відтак, доводи відповідача про відсутність однієї зі сторін спору та відсутність самого спору не знайшли свого підтвердження, а тому заява відповідача про закриття справи з наведених підстав задоволенню не підлягає.

Також відповідачем звернуто увагу на те, що "виконавчий комітет Хмельницької міської ради це статус виконавчого органу, який утворений представницьким органом територіальної громади Хмельницької міської ради, а згідно правопису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України і положення про ЄДРЮОФОП назва юридичної особи пишеться великими літерами і береться в лапки. Тому вважає, що "ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ" () це не виконавчий орган міської ради, а назва юридичної особи".

Однак суд критично оцінює наведені аргументи відповідача, оскільки, як зазначено вище, відповідно до ст. ст. 5, 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні система місцевого самоврядування включає, у тому числі, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радою виконавчі органи.

Відповідно до ст. ст. 26, 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск. Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Статтею 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Як убачається з наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виконавчий комітет Хмельницької міської ради як юридична особа зареєстрований 21.05.1997 за ідентифікаційним кодом 04060772; організаційно-правова форма юридичної особи: орган місцевого самоврядування.

Таким чином, виконавчий комітет Хмельницької міської ради є юридичною особою, яка створена Хмельницькою міською радою на підставі Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, є її виконавчим органом, який входить в систему місцевого самоврядування і повноваження якого визначаються цим та іншими законами України.

При цьому протилежні доводи відповідача, у тому числі з посиланням, зокрема на рішення Хмельницької міської ради від 26.11.2020 №15 «Про утворення виконавчого комітету Хмельницької міської ради та визначення його чисельності», від 08.12.2020 №17 «Про затвердження персонального складу виконавчого комітету Хмельницької міської ради», свідчать про помилкове розмежування відповідачем виконавчого комітету Хмельницької міської ради як юридичної особи і як виконавчого органу міської ради. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд доходить висновку, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради є юридичною особою публічного права, особливості утворення та діяльності якого визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з яким все зазначене відповідачем, що, на його думку, свідчить про існування двох осіб, є ознаками однієї і тієї ж юридичної особи виконавчого комітету Хмельницької міської ради. Наявність двох виконавчих комітетів Хмельницької міської ради відповідачем не доведено (такі ж питання з`ясовувались Північно-західним апеляційним господарським судом під час розгляду справи №924/634/22, що відображено у постанові від 12.04.2023).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних права та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Звернувшись до суду з позовом в інтересах держави в особі виконавчого комітету Хмельницької міської ради, прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача 250753,74 грн, з яких 35123,07 грн 3% річних та 215630,67 грн інфляційних втрат згідно з наведеними розрахунками, посилаючись на невиконання зобов`язання щодо оплати заборгованості з орендної плати в сумі 636856,40 грн за договором оренди комунального майна від 20.06.2000, яка була присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21.

Як убачається з матеріалів справи, 20.06.2000 між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради як орендодавцем та приватним підприємством Браво (змінено на товариство з обмеженою відповідальністю відповідно до договору від 10.02.2004) як орендарем укладено договір оренди комунального майна №2, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс кінотеатр "Сілістра", що знаходиться у комунальній власності Хмельницької міської ради.

З огляду на положення ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 759 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГК України).

Статтями 18 та 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному об`ємі незалежно від наслідків господарської діяльності.

У п. 3.1.1 договору встановлено розмір та строки сплати орендної плати.

Вищенаведені обставини щодо укладення сторонами договору оренди комунального майна №2 від 20.06.2000 та визначення його умов (зі змінами) встановлені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2021 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.07.2022, яким, зокрема частково задоволено первісний позов виконавчого комітету Хмельницької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" та стягнуто з останнього на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради 636856,40 грн заборгованості з орендної плати, 1055100,95 грн неустойки за період з 09.09.2020 по 31.03.2021, 12696,34 грн пені, 20016,46 грн 3% річних, 30702,87 грн інфляційних втрат, 26329,45 грн витрат по оплаті судового збору. В решті суми позовних вимог 25916,33 грн пені, 34707,24 грн інфляційних втрат, 4850,48 грн 3% річних відмовлено.

У рішенні від 26.05.2021 у справі №924/121/21 суд, з-поміж іншого констатував, що договір оренди комунального майна №2 від 20.06.2000 припинив свою дію 08.09.2020 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, та дійшов висновку про невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 636856,40 гривні.

Судом враховується, що відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, доказів виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати та погашення стягнутої рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 у справі №924/121/21 заборгованості в сумі 636856,40 грн не подано. Натомість матеріали справи містять лист фінансового управління Хмельницької міської ради від 15.02.2023, згідно з яким жодних перерахувань орендної плати від ТОВ «Браво» в рахунок погашення заборгованості на виконання рішення суду у справі №924/121/21 по коду бюджетної класифікації доходів 220800400 «Надходження від орендної плати за користування майновим комплексом та іншим майном, що перебуває в комунальній власності» за період з 26.05.2021 по 01.02.2023 до бюджету Хмельницької міської територіальної громади не здійснювалося.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №910/17556/21, визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Суд, здійснивши перевірку (із застосуванням ІПС "Законодавство") наведеного розрахунку заявлених до стягнення 35123,07 грн 3% річних та 215630,67 грн інфляційних втрат, зазначає, що останні здійснені у можливих межах та підлягають стягненню.

Щодо твердження відповідача про те, що наявні у справі розрахунки позовних вимог не підписані особою, що їх виконувала, судом враховується, що розрахунок позовних вимог (із зазначенням заборгованості, на яку здійснюються нарахування, періодів, порядку нарахування) міститься у позовній заяві, як передбачено ч. 3 ст. 162 ГПК України. Крім того, представник позивача у судовому засіданні повідомила, що наявні у матеріалах справи розрахунки здійснені нею особисто.

Контррозрахунку, доказів на спростування заявлених до стягнення нарахувань, у тому числі проведення нарахувань інфляційних втрат, як стверджує відповідач, на підставі величин невідомого походження, достовірність яких не підтверджується доказами, суду не подано.

Також судом зауважується, що порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків. Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи обставини справи та вищенаведені законодавчі положення у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому посилання відповідача на те, що орендна плата сплачувалась ним не до міського бюджету, а на приватні рахунки юридичної особи - виконавчий комітет Хмельницької міської ради, про що він дізнався лише ознайомившись із відповіддю на відзив від 24.10.2022 у справі №924/634/22, судом оцінюються критично з огляду як на висновок суду про помилкове розмежування відповідачем виконавчого комітету Хмельницької міської ради як юридичної особи і як виконавчого органу міської ради, наведені положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо повноважень виконавчого комітету міської ради, так і на встановлені рішенням суду від 26.05.2021 у справі №924/121/21 обставини здійснення відповідачем позивачу оплат з орендної плати за договором оренди, лист фінансового управління Хмельницької міської ради від 15.02.2023 щодо зарахування коштів до бюджету Хмельницької міської територіальної громади.

Аналізуючи питання обсягу надання оцінки кожному з аргументів та доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд керується висновками, викладеними Європейським судом з прав людини, який у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.

При цьому з приводу стягнення витрат зі сплати судового збору на користь Хмельницької обласної прокуратури суд звертає увагу на позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №923/199/21. Зокрема, здійснивши аналіз положень ч. ч. 1, 2 ст. 42, ч. 2 ст. 46, ч. 5 ст. 53, ч. 1 ст. 55 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду. З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - виконавчого комітету Хмельницької міської ради, м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю Браво, м. Хмельницький про стягнення 250753,74 грн задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Браво, м. Хмельницький, вул. Свободи, буд. 1А (код 30579519) на користь виконавчого комітету Хмельницької міської ради, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 3 (код 04060772) 35123,07 грн (тридцять п`ять тисяч сто двадцять три гривні 07 коп.) 3% річних, 215630,67 грн (двісті п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять гривень 67 коп.) інфляційних втрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Браво, м. Хмельницький, вул. Свободи, буд. 1А (код 30579519) на користь Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький, провул. Військоматський, буд. 3 (код 02911102) 3761,31 грн (три тисячі сімсот шістдесят одну гривню 31 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 02.05.2023.

Суддя В.В. Виноградова

1 до справи,

2 Хмельницька обласна прокуратура (пров. Військоматський, 3, м. Хмельницький, 29005; ),

3 виконавчий комітет ХМР (вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29013; ),

4 ТОВ Браво (вул. Свободи, 1А, м. Хмельницький, 29000).