ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2023 р. Справа№ 910/9568/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 25.04.2023 у справі №910/9568/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022, повний текст якої складений 12.12.2022, про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022, повний текст якої складений 12.12.2022, про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця

у справі № 910/9568/21 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 42 826 124,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у якій просило визнати виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/9568/21, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 у цій справі, про стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» таким, що частково не підлягає виконанню у сумі 35 495 934,59 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що наказ Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 у цій справі ним частково виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дутка Іван Васильович проти задоволення заяви заперечив, пославшись на те, що:

- на даний час наказ Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 у справі № 910/9568/21 вже виконаний шляхом стягнення вказаних коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а тому визнання вказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є безпідставним;

- доводи заявника про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 були досліджені судами під час розгляду цієї справи № 910/9568/21, судами було встановлено про неможливість такого зарахування з огляду на наявність судового спору щодо визнання недійним такого зарахування - справа № 910/16074/21.

Позивач проти задоволення заяви заперечив з підстав аналогічних, викладеним вище.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» не погодилось із запереченнями приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича та зазначило про те, що, з огляду на презумпцію правомірності правочину та те, що станом на дату виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 у справі № 910/9568/21 шляхом стягнення вказаних коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 судове рішення про визнання недійсним одностороннього правочину зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 було відсутнє, на вказану дату рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у цій справі № 910/9568/21 вже було частково виконано на суму 35 495 934,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022, повний текст якої складений 12.12.2022, у справі № 910/9568/21 в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 910/9568/21 відмовлено.

Відмовляючи задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, що:

- наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, проте, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17);

- з огляду на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/16047/21, яким відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних вимог - заяви від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036, вказаний односторонній правочин є підставою для припинення зобов`язання за ст. 601 ЦК України;

- в контексті викладеного слід зауважити, що у п. 8.47 постанови Верховного Суду від 06.10.2022 у цій справі зазначено, що оформлення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчить про те, що сторона, яка заявила про зарахування здійснила відповідні операції у своєму бухгалтерському обліку шляхом зменшення зобов`язання перед кредитором і списання дебіторської заборгованості на відповідну суму. Водночас, не проведення відповідних операцій у власному обліку та виконання судового рішення фактично виключає подвійне стягнення;

- визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову;

- оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим документом не ставиться, підстави для визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню відсутні.

Також, у серпні 2022 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії приватного виконавця, у якій просило визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022, про арешт коштів боржника, а також визнати вказані постанови незаконними та скасувати.

Скарга мотивована тим, що до ухвалення рішення про стягнення коштів у цій справі, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» було проведене зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021, після чого зобов`язання скаржника в сумі 35 495 934,59 грн. були припинені, проте наведені обставини не були встановлені виконавцем, а відтак, відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 в цій справі призводить до подвійного стягнення. Не врахування наведених обставин вплинуло також і на помилкове визначення розміру винагороди приватного виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дутка Іван Васильович проти задоволення скарги заперечив, пославшись на те, що:

- виконавчий документ (наказ Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 у справі № 910/9568/21) відповідав вимогам встановленим законом до виконавчих документів та були відсутні підстави для його повернення стягувачу без прийняття до виконання;

- закон не зобов`язує та не наділяє правом виконавця перевіряти факти (зарахування зустрічних однорідних вимог) викладені скаржником у скарзі до відкриття виконавчого провадження, в той час як в процесі примусового виконання рішення суду до приватного виконавця жодних звернень (заяв, клопотань, скарг) від боржника не надходило;

- доводи заявника про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 були досліджені судами під час розгляду цієї справи № 910/9568/21, а судами було встановлено про неможливість такого зарахування з огляду на наявність судового спору щодо визнання недійним такого зарахування - справа № 910/16074/21.

Позивач проти задоволення скарги заперечив з підстав аналогічних, викладеним вище.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022, повний текст якої складений 12.12.2022, у справі № 910/9568/21 провадження за скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича у справі №910/9568/21 в частині оскарження дій та рішень виконавця щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження закрито, в іншій частині у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича у справі №910/9568/21 відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що:

- боржник, як сторона виконавчого провадження, має право відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, має право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом;

- з наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 вбачається, що боржник не повідомляв виконавця про зарахування зустрічних однорідних вимог;

- при цьому, нормами Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не наділений компетенцією встановлювати факт відсутності/припинення обов`язку боржника за виконавчим документом у спосіб, не передбачений таким виконавчим документом;

- враховуючи наведене, а також те, що наказ Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 у справі № 910/9568/21 таким, що повністю або частково не підлягає виконанню не визнавався, у виконавця були відсутні правові підстави для висновку про повне або часткове фактичне виконання рішення суду боржником у зв`язку із повідомленням про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- з урахуванням викладеного, доводи АТ «Укртрансгаз» про протиправність дій та рішень приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника є необґрунтованими, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги в цій частині;

- виходячи з положень ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, провадження за скаргою в частині оскарження дій та рішень виконавця щодо стягнення винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження підлягає закриттю, оскільки в цій частині скарга не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

1) скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/9568/21 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

2) визнати виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва - у справі № 910/9568/21, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 про стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Акціонерного товариства «Харківміськгаз» таким, що частково не підлягає виконанню;

3) скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/9568/21 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця;

4) визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022, про арешт коштів боржника, а також визнати вказані постанови незаконними та скасувати.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт постався на ті ж самі обставини, що під час розгляду судом першої інстанції заяви та скарги, додатково зазначивши про те, що:

- враховуючи висновки, зроблені судами у справі № 910/16047/21, обов`язок відповідача перед позивачем було припинено 12.08.2021 на суму 35 495 934,59 грн.;

- висновки суду першої інстанції про те, що «… визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову..» не відповідають дійсності, оскільки відповідно до положень в. 4 ст. 328 ГПК України якщо стягнення за виконавчим документом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом;

- так як чинне законодавство передбачає припинення обов`язку боржника на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог та оскільки направлена відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не визнавалась в судовому порядку нечинною, рішення в частині стягнення з відповідача 35 495 934,59 грн. було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і не підлягало повторному виконанню. З огляду на вказане постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26.07.2022 та винесені на її підставі постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022, про арешт коштів боржника, а підлягають скасуванню;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскарження постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022 та про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022 має відбуватись у порядку адміністративного судочинства, так як виходячи з буквального аналізу норм ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку адміністративного судочинства розглядають скарги на дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державного виконавчої служби, що були допущені саме під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів (як виконавчих документів - примітка суду), в той час як з`ясування законності винесення таких постанов належить до повноважень суду, що виніс рішення в рамках примусового виконання якого ці постанови були винесені.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023, справу № 910/9568/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пашкіна С.А. - головуючий суддя; судді: Шапран В.В, Буравльов С.І..

02.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, до яких, зокрема, додані докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/9568/21, а також витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9568/21.

01.03.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вищевказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/212/23 від 16.03.2023 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 визначено наступну колегію суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 залишено без руху апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/9568/21 та повідомлено про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення вказаної ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

23.03.2023 від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якому скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвал Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/9568/21 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/9568/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2023 о 10:00 год.

11.04.2023 до суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому приватний виконавець просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу приватний виконавець послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду заяви та скарги в суді першої інстанції, додатково пославшись на те, що:

- рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 у справі № 910/16047/21, якими відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних вимог - заяви від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036, на даний час скасовані постановою Верховного Суду від 09.03.2023, а відтак, на момент відкриття виконавчого провадження жодного часткового зарахування зустрічних однорідних вимог сторін не було;

- скаржник вимоги про стягнення на його користь безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом при зверненні до суду першої інстанції з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не заявляв;

- суд першої інстанції правомірно закрив провадження за скаргою в частині оскарження дій та рішень виконавця щодо стягнення винагороди приватного виконавця та витрати виконавчого збору.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1420/23 від 20.04.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/9568/21.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи № 910/9568/21, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця у справі № 910/9568/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..

Станом на 25.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

В судове засідання позивач представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дутка Іван Васильович проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвали суду першої інстанції не підлягають скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У червні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 42 826 124,51 грн., з яких 36 144 340,70 грн. становить додаткова плата за недоотримання параметрів природного газу за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015, 4 425 571,23 грн. - інфляційні втрати та 2 256 212,58 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та постановою Верховного Суду від 06.10.2022, у справі № 910/9568/21 позов задоволено, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 36 144 340,70 грн. заборгованості, 4 425 571,23 грн. інфляційних втрат, 2 256 212,58 грн. 3 % річних та 642 391,87 грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 22.07.2022 Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ (далі Наказ).

26.07.2022 позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки Івана Васильовича (далі Виконавець) з заявою про примусове виконання рішення суду в якій просив відкрити виконавче провадження з виконання Наказу.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2022 відкрите виконавче провадження з виконання Наказу (ВП № НОМЕР_1).

Також 26.07.2022 Виконавцем винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

Вказані постанови Виконавцем направлені позивачу та відповідачу про що свідчать копії фіскальних чеків від 27.07.2022

27.07.2022 Виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника і у той же день на депозитний рахунок Виконавця надійшли кошти в сумі 47 815 528,11 грн., що становить загальну суму боргу по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 з урахуванням основної винагороди виконавця та витрат на проведення виконавчих дій.

Стягнуті з боржника кошти було розподілено в порядку встановленому ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження». Так, стягувачу перераховано кошти в сумі 43 468 516,38 грн. на підставі платіжного доручення № 218 від 27.07.2022, а Виконавцю - основну винагороду Виконавця на підставі платіжного доручення № 217 від 27.07.2022 та витрати виконавчого провадження на підставі платіжного доручення № 216 від 27.07.2022.

З огляду на вказані обставини, 27.07.2022 Виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів, а 28.07.2022 - постанову про закінчення виконавчого провадження якою виконавче провадження з виконання Наказу закінчено з огляду на фактичне виконання судового рішення.

Відповідач зазначає про те, що Наказ ним було частково у сумі 35 495 934,59 грн. виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 проте наведені обставини не були встановлені Виконавцем та враховані при примусовому виконанні Наказу та, з огляду на вказане, звернувся до суду першої інстанції:

- з заявою про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у якій просив визнати Наказ таким, що частково не підлягає виконанню у сумі 35 495 934,59 грн.;

- зі скаргою на дії Виконавця, у якій просив визнати неправомірними дії Виконавця виконавчого по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022, про арешт коштів боржника, а також визнати вказані постанови незаконними та скасувати.

Суд першої інстанції у задоволенні заяви та скарги відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 ГПК України).

Отже, ч. 2 ст. 328 ГПК України містить такі підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №55/15479/15-ц зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання)

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення ст. 328 ГПК України визначають можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Відтак в даному випадку підлягають дослідженню обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими наказ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги 5 «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

За змістом положень ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

За змістом положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

За змістом положень ч. 5 ст. 203 ГК України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17, від 25.04.2018 у справі № 910/6781/17, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18.

З матеріалів справи слідує, що позивач не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати заборгованості за зустрічними вимогами та, з огляду на вказане звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних вимог - заяви від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036 (справа № 910/16047/21).

Колегія суддів зазначає про те, що на даний час вказану справу по суті ще не вирішено, так як постановою Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/16047/21 скасовані рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022, якими відмовлено у задоволенні позову, а справу №910/16047/21 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Водночас, припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17).

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що при розгляді цієї справи № 910/9568/21 по суті він посилався на те, що, з огляду на направлення ним позивачу заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 зобов`язання у сумі 35 495 934,59 грн. було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а відтак наявні правові підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, проте суди дійшли висновку про те, що оскільки на момент вчинення відповідачем одностороннього правочину, направленого на припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, між сторонами був спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, а також наявність заперечень позивача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, що виключає можливість зарахування у добровільному порядку, підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн. на підставі п. . 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України відсутні.

Так як, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, в т.ч. і розміру боргу боржника, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків, підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 відсутні.

При цьому колегія суддів окремо зауважує відповідачу на тому, що посилаючись на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 було проведено ще до ухвалення рішення у цій справі № 910/9568/21, він фактично намагається спростувати обставини, які були встановлені судами при розгляді цієї справи, тобто переглянути остаточне судове рішення у цій справі, права на перегляд якого суд при розгляді заяви про визнання виконавчого документу не має. Перегляд судового рішення у цій справі № 910/9568/21 також буде суперечити принципу юридичної визначеності..

Вказане свідчить про те, що станом, як на дату відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, так і станом на дату його закриття зобов`язання відповідача перед позивачем в розмірі 35 495 934,59 грн. припинено не було.

Слід зазначити і про наступне.

Як встановлено вище, на даний час Наказ виконаний шляхом стягнення з відповідача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 всієї суми, яка присуджена до стягнення у цій справі № 910/9568/21, та, з огляду на вказане, Виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.07.2022, якою встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, з п.п. 5, 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження або у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано судовий наказ, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного слідує, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 ГПК України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим документом не ставиться, підстави для визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню відсутні і з вказаних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14 та від 09.09.2021 у справі № 824/67/20.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог скарги на дії Виконавця, слід зазначити таке.

За приписами статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 910/9568/21, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень - це сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (пп. 1) п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження».

У поданій скарзі відповідач просить визнати неправомірними дії Виконавця виконавчого по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про стягнення з боржника основної винагороди від 26.07.2022, про арешт коштів боржника, а також визнати вказані постанови незаконними та скасувати.

Як встановлено вище, вимоги поданої відповідачем скарги обґрунтовані тим, що Наказ ним було частково у сумі 35 495 934,59 грн. виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 1001ВИХ-21-6036 від 12.08.2021 проте наведені обставини не були встановлені Виконавцем та враховані при примусовому виконанні Наказу.

Вказані доводи колегією суддів вже досліджені та спростовані.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне додатково зауважити відповідачу на наступному.

Правовою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тобто виконавець, закриваючи виконавче провадження з цієї підстави, має встановити фактичне виконання боржником рішення суду у той спосіб, який встановлений у виконавчому документі (у спірному випадку Виконавець мав встановити отримання позивачем від відповідача, в тому числі шляхом примусового стягнення їх під час виконавчого провадження, коштів у розмірі встановленому Наказом, що ним і було зроблено - примітка суду).

При цьому нормами Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не наділений компетенцією встановлювати факт відсутності/припинення обов`язку боржника за виконавчим документом у спосіб, не передбачений таким виконавчим документом, тобто виконавець не може визнати що виконавчий документ (Наказ) був виконаний не у спосіб, який у ньому встановлений (тобто визнати рішення суду про стягнення з відповідача коштів виконаним шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог - примітка суду).

В свою чергу правовою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є факт визнання виконавчого документу судом таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №914/3703/15 та від 13.05.2020 у справі №904/1209/18).

Вказане свідчить про те, що, враховуючи те, що Наказ таким, що повністю або частково не підлягає виконанню не визнавався, у Виконавця були відсутні правові підстави для висновку про повне або часткове фактичне виконання рішення суду боржником у зв`язку із повідомленням про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції цілком вірно визнавши необґрунтованими доводи відповідача про протиправність дій та рішень Виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника, відмовив у задоволенні скарги в цій частині. Ухвала суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог скарги в частині оскарження дій та рішень Виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження слід зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою цієї статті передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані (постанови від 06.06.2018 у справах №127/9870/16-ц та №921/16/14-г/15, від 20.09.2018 у справі №821/872/17, від 17.10.2018 у справі №826/5195/17, від 16.01.2019 у справі №279/3458/17-ц, від 21.08.2019 у справі №1915/1868/2012, від 09.10.2019 у справі №758/201/17, від 18.12.2019 у справі №344/21436/18, від 23.06.2020 у справі №705/1804/13-ц, від 30.01.2019 у справі №161/8267/17).

Колегія суддів вважає помилковою позицію апелянта про те, що виходячи з буквального аналізу норм ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку адміністративного судочинства розглядають скарги на дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державного виконавчої служби, що були допущені саме під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів (як виконавчих документів - примітка суду), в той час як з`ясування законності винесення таких постанов належить до повноважень суду, що виніс рішення в рамках примусового виконання якого ці постанови були винесені, так як вказане спростовується змістом вказаної статті.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц та від 30.01.2019 у справі №161/8267/17 згідно з якими юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно визнавши, що скаргою в частині оскарження дій та рішень виконавця щодо стягнення винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, закрив провадження з розгляду скарги у цій частині. Ухвала суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Стаття 339 ГПК України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами статті 343 ГПК України:

- за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1);

- у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2);

- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3).

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У цій справі колегія суддів вважає, що апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у цій справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та ухвала Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця у справі № 910/9568/21 залишаються без змін, оскільки правові підстави для їх скасування відсутні.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишається без задоволення як безпідставна.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покладаються на Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця у справі № 910/9568/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні заяви про часткове визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/9568/21 залишити без змін.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення приватного виконавця у справі № 910/9568/21 залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9568/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2023

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко