ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023м. ХарківСправа № 922/2469/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод", м.Харків (адреса: 61040, м.Харків, вул.Велика Панасівська,236)
до Селянського (фермерського) господарства "Промінь", с.Губарівка Харківської обл. (адреса: 62132, Харківська обл., Богодухівський р-н, с.Губарівка, вул. Гутянська, 152)
про та зустрічним позовом до про стягнення 1074708,00 грн. Селянського (фермерського) господарства "Промінь", с.Губарівка Харківської обл. Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод", м.Харків стягнення 509960,10 грн та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача за первісним позовом - Блищик І.І. (адвокат, ордер серія ВІ №1120879 від 20.01.2022);

відповідача за первісним позовом - Васенін А.А. (самопредставництво згідно з витягом).

ВСТАНОВИВ:

09.12.2022 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківський комбікормовий завод" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Промінь" про стягнення 1074708,00 грн за договором Поставки №П16/12 від 16.12.2021, з яких: 1030468,44грн попередньої оплати, 23630,19 грн 3% річних, 20609,37 грн неустойки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області (далі - ухвала суду) від 12.12.2022 року було залишено позовну заяву без руху.

26.12.2022 року представник ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" надав до суду заяву (вх.№17192) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.12.2022 року відкрито провадження у справі №922/2469/22 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.01.2023 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 09.02.2023 року.

26.01.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача Селянського (фермерського) господарства "Промінь" до Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод", в якій просить суд:

- стягнути з ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" збитки, пов`язані з схоронністю товару за весь час прострочення виконання зобов`язання, у розмірі 40050,00 грн.

- зобов`язати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" прийняти товар, визначений специфікацією №3 від 22.02.2022 року у розмірі 136,062 тонн, за який ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" вніс аванс у розмірі 1000000,00 грн.

- зобов`язати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" прийняти та оплатити товар, визначений специфікацією №3 від 22.02.2022 року у розмірі 63,937 тонн.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року зустрічну позовну заяву Селянського (фермерського) господарства "Промінь" було залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.02.2023 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 29.03.2023 року та відкладено підготовче засідання на 28.02.2023 року.

13.02.2023 року представник позивача надав до суду пояснення (вх.№3390).

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

20.02.2023 року Селянське (фермерське) господарство "Промінь" надало до суду заяву (вх.№4127) про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.02.2023 року прийнято зустрічний позов Селянського (фермерського) господарства "Промінь" до Приватного акціонерного товариства "Харківський комбікормовий завод" про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі №922/2469/22 та відкладено підготовче засідання на 28.02.2023 року.

27.02.2023 року представник відповідача за первісним позовом надав до суду клопотання (вх.№4700) про відкладення підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою суду від 28.02.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом (вх.№4700) та відкладено підготовче засідання на 21.03.2023 року.

15.03.2023 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву (вх.№6371), в якому заперечував проти зустрічного позову.

Протокольною ухвалою суду від 21.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2023, в якому було оголошено перерву до 04.04.2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 04.04.2023 року було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 17.04.2023 року.

В судовому засіданні 17.04.2023 року представник позивача первісний позов підтримував, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримував.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

16.12.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Харківський комбікормовий завод» (далі - ПрАТ «ХКЗ», Позивач, Покупець) та Селянським (фермерським) господарством «Промінь» (далі - СФГ «Промінь», Відповідач, Постачальник) було укладено договір поставки №П16/12 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити (передати у власність), а Покупець зобов`язався прийняти у власність товар у порядку та на умовах, визначених даним Договором. Під товаром, що є предметом поставки розуміються зернові культури українського походження 2021 року врожаю.

Згідно з п.3.1. Договору Постачальник зобов`язується відпустити товар, що належить йому на праві власності, не знаходиться під заставою чи арештом, на протязі 10 днів з моменту підписання специфікації.

Відповідно до п.3.2. Договору поставка продукції виконується та підтверджується наступними документами: а) товаро-транспортна накладна; б)видаткова накладна на кількість, ціну та асортимент товару на ім`я Покупця.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що Постачальник здійснює поставку Товару в повному обсязі на складі: Селянське (фермерське) господарство «Промінь» (Богодухівський район, с.Губарівка).

Відповідно до п.3.4. Договору датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили можливість передоплати за товар.

На виконання умов договору сторонами, зокрема, було укладено специфікацію №3 від 22.02.2022 року, якою було обумовлено постачання кукурудзи 3 класу у кількості 200 тонн по ціні 7349,58 грн з ПДВ на загальну суму 1469916,00 грн.

Позивач зазначає, що ним була повністю сплачена вартість товару передбаченого специфікацією №3 до Договору, платіжними дорученнями № 6406 від 22.02.2022 року на суму 500000,00 грн та №6422 від 23.02.2022 року на суму 1000000,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної №РН-15 від 23.02.2022 року, на виконання умов специфікації №3 до Договору, Постачальник здійснив поставку товару лише на суму 562785,28 грн, передавши Покупцю лише 77.1 тонн кукурудзи 3 класу.

Усього за Договором Покупцем шляхом передоплати було сплачено на користь Постачальника 3100000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №6353 від 11.02.2022 року на суму 1500000,00 грн, №6385 від 16.02.2022 року на суму 100000,00 грн, №6406 від 22.02.2022 року на суму 50000,00 грн. та №6422 від 23.02.2022 року на суму 1000000,00 грн.

Однак, відповідач виконав свої зобов`язання за договором частково, що підтверджується видатковими накладними № РН-13 від 14.02.2022 року на суму 760891,54 грн, №РН-14 від 15.02.2022 року на суму 745854,74 грн та №РН-15 від 23.02.2022 року на суму 562 785,28 грн.

Отже відповідач поставив товар на загальну суму 2069531,56 грн.

Загальний залишок суми передплати за непоставлений товар - 1030468,44 грн.

Виходячи з умов п.3.1. Договору Постачальник мав передати товар, передбачений специфікацією №3 від 22.02.2022 року протягом 10 днів з моменту підписання цієї специфікації, тобто до 04.03.2022 року включно.

Однак, як стверджує позивач, станом на 12.04.2022 року за специфікацією №3 до Договору було передано товару на суму 562785,28 грн, отже, не поставлено товару на суму 907130,72 грн.

Крім того, позивач зазначає, що станом на 22.02.2022 року, у відповідача існувала заборгованість за минулими поставками за Договором, оскільки згідно з вищенаведеними платіжними дорученнями №№6353, 6385 до 22.02.2022 року позивачем було сплачено на користь відповідача 1600000,00 грн, а поставлено кукурудзи за видатковими накладними №РН-13 та РН-14 станом на 22.02.2022 року лише на суму 1506746,28грн.

Таким чином, станом на 12.04.22 року Постачальником було недопоставлено на користь Покупця кукурудзи на загальну суму 1030468,44 грн.

Позивач надав акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 18.10.2022 року, відповідно до якого у відповідача наявна заборгованість за договором поставки №П16/12 від 16.12.2021 року у розмірі 1030468,44 грн.

12.04.2022 року Позивач звернувся до Відповідача з листом, в якому вимагав повернення сплачених грошових коштів.

18.04.2022 року відповідач надав відповідь листом №21 від18.04.2022 року, в якому повідомив позивача про готовність товару до відвантаження.

21.10.2022 року позивач направив ще один лист за вих.№67, в якому також просив повернення попередньої оплати.

02.11.2022 року відповідач надав відповідь на лист позивача від 21.10.2022 року, в якому знову зазначив про готовність відпустити товар у будь-який час.

Позивач зазначає, що станом на 08.12.2022 року Відповідачем сума попередньої оплати в розмірі 1030468,44 грн не повернута, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім суми передоплати, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до п.5.2. Договору неустойку у розмірі 2% від ціни не поставленої у строк частини товару за порушення постачальником (відповідачем) обов`язку, визначеного у п.3.1. Договору, тобто за порушення постачальником строків поставки товару на користь покупця у сумі 20609,37 грн та 3% річних в розмірі 23630,19 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

16.12.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Харківський комбікормовий завод» та Селянським (фермерським) господарством «Промінь» було укладено договір поставки №П16/12 відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити (передати у власність), а Покупець зобов`язався прийняти у власність товар у порядку та на умовах, визначених даним Договором. Під товаром, що є предметом поставки розуміються зернові культури українського походження 2021 року врожаю.

Згідно з п.3.1. Договору Постачальник зобов`язується відпустити товар, що належить йому на праві власності, не знаходиться під заставою чи арештом, на протязі 10 днів з моменту підписання специфікації. Відповідно до п.3.2. Договору поставка продукції виконується та підтверджується наступними документами: а)товаро-транспортна накладна; б) видаткова накладна.

Відповідно до п.3.3. Договору постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі на складі: Селянське (фермерське) господарство «Промінь» (Богодухівський район, с.Губарівка).

Відповідно до п.3.4. Договору датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної.

Як стверджує відповідач (позивач за зустрічним позовом), щоб оформити документи, вказані в договорі, потрібні підписи сторін. Зважаючи на те, що представник покупця не з`явився, то і оформити документи не можна. Також, відповідач (позивач за зустрічним позовом), зазначає, що підприємство працює на території складу СФГ "Промінь" (Богодухівський район, с.Губарівка), де і знаходився товар та працівники підприємства.

Отже, позивач за зустрічним позовом вважає що свої зобов`язання за договором зі свого боку виконав повністю, товар був поставлений для надання покупцю, працівники були присутні протягом строку визначеного в договорі для оформлення документів на постачання товару.

Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає невірними розрахунки ПрАТ "ХКЗ", оскільки відповідно до специфікації №2 до договору поставки №П16/12 від 16.12.2021 року, СФГ "Промінь" поставляє 300 тонн кукурудзи 3 класу за ціною 7299,42 за тону з ПДВ на суму 2189826,00 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-18 одержувач ПрАТ "ХКЗ" на вищевказаний товар на суму 2189826,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень №6353 від 11.02.2022 року на суму 1500000,00 грн, №6385 від 16.02.2022 року на суму 100000,00 грн, №6406 від 22.02.2022 року на суму 50000,00 грн, у всіх платіжних дорученнях зазначається призначення платежу "сплата за кукурудзу згідно дог.№П16/12 від 16.12.2021 року, рахунок №СВ-18 від 10.02.2022 року у т.ч. ПДВ 14%".

Протягом лютого 2022 року СФГ "Промінь" поставив товар на загальну суму 2069531,00 грн, таким чином 30469 грн є переплата, при цьому на ПрАТ "ХКЗ" недобрав кукурудзи у розмірі 16,480т. - за специфікацією №2.

22.02.2022 року було підписано специфікацію №3, СФГ "Промінь" надав рахунок-фактуру №СФ-20 на суму 1469916,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №6422 від 23.02.2022 року ПрАТ "ХКЗ" сплатив 1000000,00 грн, з призначенням платежу "сплата за кукурудзу згідно дог.№П16/12 від 16.12.2021 року, рахунок №СВ-20 від 23.02.2022 року, у т.ч. ПДВ 14%".

Таким чином, відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначає, що позивач в позовній заяві переплутав оплату від 22.02.2022 року на суму 500000,00 грн та приймання товару 23.02.2022 в розмірі 77,100т кукурудзи на суму 562785,28 та помилково відніс ці розрахунки до специфікації №3.

Отже, як вважає відповідач (позивач за зустрічним позовом) станом на момент подання зустрічної позовної заяви, на балансі СФГ "Промінь" наявна передоплата за товар від ПрАТ "ХКЗ" на суму 1030468,45 грн, однак ПрАТ "ХКЗ" має прийняти 200000т кукурудзи та доплатити 439447,55 грн, відповідно до специфікації №3 від 22.02.2022 до договору №П16/12 від 16.12.2021 року.

На підставі викладеного відповідач (позивач за зустрічним позовом) в зустрічній позовній заяві просить суд стягнути з ПрАТ "ХКЗ" збитки, пов`язані з схоронністю товару за весь час прострочення виконання зобов`язання, у розмірі 40050,00 грн, зобов`язати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" прийняти товар, визначений специфікацією №3 від 22.02.2022 року у розмірі 136,062 тонн, за який ПрАТ "ХКЗ" вніс аванс у розмірі 1000000,00 грн та зобов`язати ПрАТ "ХКЗ" прийняти та оплатити товар, визначений специфікацією №3 від 22.02.2022 року у розмірі 63,937 тонн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо первісного позову.

Щодо повернення передоплати.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до чч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.3.1. Договору Постачальник зобов`язується відпустити товар, що належить йому на праві власності, не знаходиться під заставою чи арештом, на протязі 10 днів з моменту підписання специфікації.

Як встановлено судом, специфікація №3 підписана сторонами 22.02.2021 року.

Отже строк поставки товару з 23.02.2022 по 04.03.2022 року.

Позивач зазначає, що пропозицій про готовність товару до відвантаження позивачу з боку відповідача в строк, передбачений п.3.1 Договору не надійшло, отже відповідач порушив своє зобов`язання щодо поставки.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, виходячи з наступного.

Сторони погодили у договорі, що позивач сам має вивезти товар зі складу Відповідача.

Згідно з ст.689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Будь-яких умов щодо повідомлення покупця постачальником про готовність товару для передачі договором не передбачено.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що оплата товарів покупцем здійснюється шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту передання товару постачальником (підписання видаткової накладної). Можлива передоплата за договором.

Як встановлено судом, покупцем здійснено оплату за пшеницю за договором на рахунок відповідача за платіжними дорученнями №6353 від 11.02.2022 року на суму 1500000,00 грн, №6385 від 16.02.2022 року на суму 100000,00 грн, № 6406 від 22.02.2022 року на суму 50000,00 грн та №6422 від 23.02.2022 року на суму 1000000,00 грн., всього на суму 3100000,00 грн.

Тобто, товар постачався на умовах попередньої оплати покупцем.

Отже, оскільки на момент оплати товару останній ще не був поставлений відповідачем, грошові кошти, сплачені позивачем, вважаються попередньою оплатою відповідно до договору поставки.

Постачальником частково поставлено товар за Договором №П16/12 від 16.12.2021 року на загальну суму 2069531,56 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-13 від 14.02.2022 року на суму 760891,54 грн, № РН-14 від 15.02.2022 року на суму 745854,74 грн та №РН-15 від 23.02.2022року на суму 562785,28 грн.

Загальна сума передплати, на яку не було поставлено товар, складає 1030468,44 грн.

Ця сума підтверджується матеріалами справи, а саме: актом звірки взаєморозрахунків, який надав позивач та відповідач, та платіжними дорученнями №№6353 від 11.02.2022 року на суму 1500000,00 грн, №6385 від 16.02.2022 року на суму 100000,00 грн, № 6406 від 22.02.2022 року на суму 50000,00 грн. та №6422 від 23.02.2022 року на суму 1000000,00 грн., всього на суму 3100000,00 грн., та не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в період встановленого п.3.1. Договору строку поставки відбулось прострочення кредитора, оскільки в цей період позивач не вчинив будь-яких дій щодо отримання товару.

Перше звернення позивача (покупця) до відповідача (постачальника) відбулось 12.04.2022 року (більш ніж через місяць з закінчення встановленого п.3.1. Договору строку поставки).

При цьому відповідач в свою чергу також не вчиняв будь-яких дій щодо звернення до покупця відносно готовності постачання товару, узгодження дати постачання, тощо.

Жодна із сторін договору не вчиняла будь яких дій щодо своєчасної поставки товару.

Суд звертає увагу, що у договорі поставки та специфікаціях наявні електронні адреси сторін та номери телефонів, однак до суду не надано доказів листування сторін щодо постачання товару у визначений договором строк поставки.

Суд дійшов висновку, що позивач та відповідач не здійснили належним чином своїх обов`язків щодо поставки у визначений строк.

12.04.2022 року покупець - ПрАТ "ХКЗ" направив лист до СФГ "Промінь", в якому просив повернути сплачені грошові кошти у розмірі 1593253,72 грн за непоставлений товар (т.1 а.с.14).

18.04.2022 року постачальник - СФГ "Промінь" надав відповідь на лист покупця від 12.04.2022 року, в якому зазначив, що товар готовий до поставки з моменту оплати, та може відпустити відповідний товар покупцю у будь-який час. В цьому ж листі СФГ "Промінь" просило ПрАТ "ХКЗ" прийняти товар у відповідності до договору поставки від 16.12.2021 року (т.1 а.с.15).

21.10.2022 року (після закінчення строку дії договору) ПрАТ "ХКЗ" направило на адресу СФГ "Промінь" лист №67, в якому повідомило про неможливість на даний час належним чином виконати умови договору поставки №П16/12 від 16.12.2021 року в частині своєчасного відвантаження товару із складу СФГ "Промінь", у зв`язку із реальною небезпекою для життя його працівників, пов`язану з систематичними обстрілами з боку країни-агресора як міст Харкова так і Харківської області, тому просять перерахувати залишок грошової суми у розмірі 1030468,44 грн, яка була сплачена в якості передоплати за товар відповідно до специфікації №3 від 22.02.2022 року на розрахунковий рахунок СФГ "Промінь" (т.1 а.с.16-17).

02.11.2022 року СФГ "Промінь" надало відповідь на лист від 21.10.2022 року, в якому повідомило ПрАТ "ХКЗ" про готовність поставити товар (т.1 а.с.18).

08.12.2022 року СФГ "Промінь" направило на адресу ПрАТ "ХКЗ" лист-повідомлення, в якому знову зазначило, що свої зобов`язання за договором фермерське господарство виконало та товар готовий до відвантаження у будь-який час. Однак відповіді від покупця отримано не було (т.1 а.с.19-23).

З урахуванням тривалої відсутності відповіді від позивача на лист відповідача від 18.04.2022 року (6 місяців) суд розцінює такі дії позивача як прострочення кредитора, у зв`язку з чим у відповідача не виник в цей час обов`язок щодо повернення передплати, тому що питання поставки товару так й залишилось неврегульованим з боку покупця.

Відповідно до п.7.1. Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, але в будь-якому випадку до 30.06.2022 року

Відтак, строк дії Договору сплив 30.06.2022 року.

У зв`язку з закінченням строку дії Договору, враховуючи непоставку товару позивачу у строк дії договору, у відповідача виник обов`язок повернення передоплати.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, положення ч.2 ст.693 ЦК України не містять прив`язки до підстав не передання товару покупцю.

Таким чином, враховуючи закінчення строку дії договору, та непередання товару позивачу, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу суму передплати в розмірі 1030468,44 грн, за непоставлений товар, на підставі ч.2 ст.693 ЦК України, незалежно від причин невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо поставки товару відповідно до Договору №П16/12 від 16.12.2021 року.

Щодо посилання сторін на введення в Україні військового стану під час строку поставки, суд зазначає, що військовий стан сам по собі не є підставою звільнення сторін від зобов`язань за договором.

Відповідно до п.6.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному Договору, якщо це невиконання є наслідком форм-мажорних обставин.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли після укладання договору внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи пожежі, повені, землетруси, оповзні, інші стихійні лиха, вибухи, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань продовжується на строк дії форс-мажорних обставин.

Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Термін для повідомлення між сторонами про такі обставини - до 14 днів з моменту її виникнення (п.6.3. Договору).

Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови постачальника від остаточного виконання даного договору (п.6.4. Договору).

Жодних доказів форс-мажорних обставин сторонами до суду не надано.

Щодо зауважень відповідача відносно того, що позивач невірно зазначає всю суму передоплати у розмірі 1030468,44 грн за специфікацією №3, а не частково - за специфікацією №2, суд зазначає, що це не впливає на суть позовних вимог щодо повернення передоплати, оскільки вся сума передплати зроблена на виконання Договору поставки №П16/12 від 16.12.2021 року та загальна сума передплати, на яку не поставлено товар, сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями та актом звірки, який наданий позивачем та відповідачем.

Отже позовні вимоги щодо повернення 1030468,44 грн передплати є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім суми повернення передоплати, позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 20609,37 грн та 3% річних в розмірі 23630,19 грн.

Щодо неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто для застосування штрафної санкції необхідно встановити наявність вини.

Відповідно до ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 ст.545 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно з ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Враховуючи відсутність вини відповідача щодо невиконання своїх зобов`язань у визначений строк, та прострочку кредитора - відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення неустойки.

Щодо 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Як вже встановлено судом, в період визначений п.3.1. Договору строку поставки відбулось прострочення кредитора, оскільки в цей період позивач не вчинив будь-яких дій щодо отримання товару.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку є вина у невиконанні умов договору з боку як позивача, так і відповідача.

Відповідач не повідомив про можливість та дату постачання товару, а позивач не звертався до відповідача про намір отримати товар.

Позивач в позовній заяві посилається на ч.3 ст.693 ЦК України, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В обґрунтування нарахування процентів відповідно до ч.3 ст.693 та ст.536 ЦК України позивач посилається на ст.625 ЦК України та зазначив, оскільки сторонами в договорі не врегульований розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, то позивач встановив їх в розмірі 3%.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, норми ст.536 та ч.2 ст.625 ЦК України мають різну правову природу.

Положення ст.536 ЦК України передбачають плату за правомірне користування чужими грошовими коштів, а ч.2 ст.625 ЦК України є мірою відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, нарахування позивачем 3% річних з огляду на викладене не відповідає умовам договору та чинного законодавства.

Таким чином наведені позивачем норми суд вважає необґрунтованими та недоведеними, отже суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних.

Щодо зустрічного позову.

Щодо зобов`язання прийняти та оплатити товар.

Оцінка правовідносинам сторін щодо виконання зобов`язання з постачання товару надана судом при вирішенні первісного позову.

Задоволення позовних вимог первісного позову щодо повернення передплати повністю виключає можливість задоволення позовних вимог зустрічного позову щодо зобов`язання покупця прийняти та оплатити товар.

Крім того, як вже зазначалось вище, строк дії договору закінчився 30.06.2022 року, отже і обов`язок позивача прийняти та оплатити товар відсутній.

Щодо збитків, пов`язаних із схоронністю товару.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 цього ж кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2)збитків; 3)причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Після закінчення строку поставки (в даному випадку - закінчення строку дії договору, з урахуванням прострочення кредитора) відсутні підстави для нарахування збитків, оскільки відповідач (позивач за зустрічним позовом) мав право не зберігати товар, оскільки умовами договору не передбаченого такого обов`язку.

Крім того, умовами договору взагалі не передбачено обов`язку зберігати товар, вартість такого зберігання, відповідальність, тощо.

Крім того, збитки, які постачальник зазнав, у зв`язку з порушенням покупцем своїх зобов`язань за договором, не доведені матеріалами справи.

Позивач за зустрічним позовом не надав до суду належних доказів на підтвердження нарахування суми понесених збитків, не обґрунтована їх вартість, тощо.

Надані позивачем за зустрічним позовом докази в якості понесених збитків лише підтверджують факт роботи підприємства під час дії договору, та наявність на підприємстві відповідного товару.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 76, 77 ГПК України).

Отже, зустрічні позовні вимоги щодо стягнення збитків не обґрунтовані та не підтверджуються належними доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з урахуванням фактичних обставин справи та наведених норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову в частині стягнення суми передплати в розмірі 1030468,44 грн. В іншій частині первісного позову суд відмовляє.

В задоволенні зустрічного позову суд відмовляє в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже судові витрати за первісним позовом розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а за зустрічним позовом покладаються на позивача (відповідача за первісним позовом), у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись статтями 13, 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити частково.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Промінь" (адреса: 62132, Харківська обл., Богодухівський р-н, с.Губарівка, вул. Гутянська, буд.152; код ЄРДПОУ 00705500; ІПН 43; р/р НОМЕР_1 в АТ «БАНК «ГРАНТ», Харків, МФО 351607, код банку 14070197, р/р НОМЕР_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 351533, код банку 14360570) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківський комбікормовий завод» (адреса: 61040, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 236; ; р/р НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), в АТ «Банк Альянс», м. Київ, МФО 300119, ІПН 31 Свідоцтво 200028,44 грн попередньої оплати за договором №П16/12 від 16.12.2021 року та 15457,03 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В зустрічному позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" квітня 2023 р.

Суддя К.В. Аріт