РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2023Справа № 910/1312/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про стягнення 3 352,79 грн.,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 2 968,43 грн., з яких: 2 328,00 грн. - основний борг, 464,00 грн. - пеня, 29,33 грн. - 3 % річних, 147,10 грн. - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами 10.03.2010 року договору № 02.1.2-14/26-7 про надання в користування місця в каналі телефонної кабельної каналізації в частині оплати наданих позивачем протягом лютого-листопада 2022 року послуг, у зв`язку з чим за Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у вищевказаному розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі № 910/1312/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.02.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про зміну предмета позову від 12.02.2023 року № 35-22/1-79, відповідно до якої останній фактично збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у загальному розмірі 3 352,79 грн., з яких: 2 560,80 грн. - основний борг за послуги, надані відповідачу за договором від 10.03.2010 року № 02.1.2-14/26-7 протягом лютого-грудня 2022 року, 564,46 грн. - пеня, 35,35 грн. - 3 % річних, 192,18 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою від 27.02.2023 року господарський суд міста Києва прийняв до розгляду заяву Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" від 12.02.2023 року № 35-22/1-79 та запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення копії цієї ухвали надати відзив на позовну заяву, з урахуванням заяви позивача від 12.02.2023 року № 35-22/1-79.

16.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на позовну заяву, в якому відповідач визнав спірну суму основного боргу в розмірі 2 560,80 грн. за послуги, надані відповідачу за договором від 10.03.2010 року № 02.1.2-14/26-7 протягом лютого-грудня 2022 року, та на підставі статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України просив суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми пені на 70 %.

27.03.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь позивача від 25.03.2023 року № 35-22/1-156 на відзив на позовну заяву, в якій останній заперечив проти задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення суми пені на 70 %.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2010 року між Спільним закритим акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (споживач), яке у подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (Аеропорт) було укладено договір про надання в користування місця в каналі телефонної кабельної каналізації ДП МА "Бориспіль" № 02.1.2-14/26-7 (далі - Договір), за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до цього правочину від 21.06.2010 року № 1 (з протоколом розбіжностей), від 16.12.2010 року № 2, від 09.11.2011 року № 3, від 20.02.2013 року № 4, від 24.12.2013 року № 5, від 28.04.2014 року № 6, від 16.02.2016 року № 7 та від 07.12.2017 року № 8, позивач зобов`язався надати в користування споживачу місце в каналі телефонної кабельної каналізації Аеропорту для прокладання відповідачем кабелю зв`язку відповідно до технічних умов.

Означений Договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками їх сторін та скріплені відбитками печаток цих контрагентів.

За умовами пунктів 2.1, 2.5 Договору послугою (телекомунікаційною послугою) є продукт діяльності оператора телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій; місце в каналі телефонної кабельної каналізації - середовище лінійно-кабельних споруд, в якому прокладено кабель зв`язку між кінцевими пунктами телекомунікацій.

Відповідно до пункту 4.1 наведеного правочину сплата за Договором здійснюється згідно з тарифами, розробленими та затвердженими Аеропортом з урахуванням послідуючих змін.

Пунктом 4.6 Договору встановлено, що Аеропорт щомісячно виставляє споживачу рахунок за надані послуги за звітний місяць та складає акт приймання-здачі виконаних послуг. Споживач з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії Аеропорту рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку проводиться споживачем до 20 числа того ж місяця. Акт приймання-здачі виконаних послуг споживач зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію Аеропорту протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий Аеропорту, він вважається підписаним сторонами.

У пункті 1.2 Договору його сторони погодили, що останній є чинним з 24.12.2009 року згідно акту виконаних робіт і діє до 31.12.2010 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін протягом місяця до закінчення строку дії Договору не заявила про його розірвання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" вказувало на те, що протягом строку дії Договору останнє належним чином виконувало його умови, а також виставляло споживачу відповідні рахунки-фактури оплату послуг за лютий-грудень 2022 року та видавало для підписання акти здачі-приймання робіт на загальну суму 2 560,80 грн.

На підтвердження вищенаведених обставин позивач надав суду, зокрема, копії виставлених відповідачу рахунків-фактур за надані згідно з Договором послуги за лютий 2022 року від 28.02.2022 року № 90/108 на суму 232,80 грн., за березень 2022 року від 31.03.2022 року № 90/172 на суму 232,80 грн., за квітень 2022 року від 30.04.2022 року № 90/201 на суму 232,80 грн., за травень 2022 року від 30.06.2022 року № 90/269 на суму 232,80 грн., за червень 2022 року від 30.06.2022 року № 90/270 на суму 232,80 грн., за липень 2022 року від 31.07.2022 року № 90/309 на суму 232,80 грн., за серпень 2022 року від 31.08.2022 року № 90/327 на суму 232,80 грн., за вересень 2022 року від 30.09.2022 року № 90/346 на суму 232,80 грн., за жовтень 2022 року від 31.10.2022 року № 90/361 на суму 232,80 грн., за листопад 2022 року від 30.11.2022 року № 90/375 на суму 232,80 грн. та за грудень 2022 року від 31.12.2022 року № 90/389 на суму 232,80 грн.

Крім того, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надало суду копії підготованих позивачем для підпису актів приймання-здачі виконаних послуг згідно з Договором від 28.02.2022 року на суму 232,80 грн., від 31.03.2022 року на суму 232,80 грн., від 30.04.2022 року на суму 232,80 грн., від 30.06.2022 року на суму 232,80 грн. (за травень 2022 року), від 30.06.2022 року на суму 232,80 грн. (за червень 2022 року), від 31.07.2022 року на суму 232,80 грн., від 31.08.2022 року на суму 232,80 грн., від 30.09.2022 року № 319532 на суму 232,80 грн., від 31.10.2022 року № 320118 на суму 232,80 грн., від 30.11.2022 року на суму 232,80 грн. та від 31.12.2022 року на суму 232,80 грн., а також копію відповідного реєстру виданих/отриманих оригіналів документів.

За таких обставин, враховуючи положення пункту 4.6 Договору, суд дійшов висновку про те, що вищевказані акти приймання-здачі виконаних послуг вважаються підписаними сторонами, а в Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" виник обов`язок за Договором по оплаті на користь Аеропорту наданих останнім протягом лютого-грудня 2022 року послуг на суму 2 560,80 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в установленому порядку не підписав вищенаведені акти здачі-приймання робіт та в порушення умов Договору не оплатив надані йому протягом лютого-грудня 2022 року послуги, заборгувавши таким чином позивачу 2 560,80 грн.

У матеріалах справи також наявні адресовані відповідачу листи Аеропорту від 21.11.2022 року № 35-2815-122 та від 23.12.2022 року № 35-2815-145 з претензіями про сплату наявної у споживача заборгованості за Договором.

Зважаючи на залишення Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" означених претензій позивача без задоволення, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до суду з означеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у загальному розмірі 2 560,80 грн. підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній не надав документів, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому за Договором протягом лютого-грудня 2022 року послуг, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", з урахуванням заяви від 12.02.2023 року № 35-22/1-79, просило суд стягнути з відповідача 35,35 грн. 3 % річних та 192,18 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованості за Договором у період з 21.03.2022 року по 04.02.2023 року, згідно з наданим позивачем розрахунком.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 35,35 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення та кількості днів за відповідні періоди прострочення, що призвело до заявлення суми вказаних компенсаційних виплат у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Проте, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування 3 % річних за лютий, липень та листопад 2022 року було здійснено всупереч вимог частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем невірно визначено дати початкових періодів нарахування наведених сум компенсаційних виплат.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на вказані самим позивачем періоди нарахування (межі позовних вимог), обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь позивача за порушення умов Договору, за обрахунком суду є 35,29 грн., з яких: 6,12 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.03.2022 року по 04.02.2023 року; 5,55 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.04.2022 року по 04.02.2023 року; 4,97 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.05.2022 року по 04.02.2023 року; 4,38 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.06.2022 року по 04.02.2023 року; 3,81 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.07.2022 року по 04.02.2023 року; 3,18 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 23.08.2022 року по 04.02.2023 року; 2,62 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.09.2022 року по 04.02.2023 року; 2,05 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.10.2022 року по 04.02.2023 року; 1,44 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.11.2022 року по 04.02.2023 року; 0,88 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.12.2022 року по 04.02.2023 року; 0,29 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.03.2022 року по 04.02.2023 року.

Разом із тим, нарахована Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" сума інфляційних втрат у розмірі 192,18 грн. не перевищує розрахованої судом суми вказаних компенсаційних виплат за дійсний період прострочення.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум компенсаційних виплат надано суду не було, як і не наведено обґрунтованих доводів щодо арифметичних дефектів наданого позивачем розрахунку.

За таких обставин, стягненню з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь позивача підлягає 3 % річних за порушення умов Договору в розмірі 35,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 192,18 грн., тоді як у задоволенні вимог Аеропорту про стягнення із споживача 0,06 грн. 3 % річних за цією угодою слід відмовити.

Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач, з урахуванням заяви від 12.02.2023 року № 35-22/1-79, також просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" 564,46 грн. пені, нарахованої на відповідні суми заборгованості за Договором у період з 21.03.2022 року по 04.02.2023 року, згідно з наданим Аеропортом розрахунком.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Визначення поняття "пеня" міститься у частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України. Відповідно до зазначеної норми пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Наразі на всій території України триває карантин, який продовжений згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року № 1423) до 30.04.2023 року.

За таких обставин, дія Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

За умовами пункту 4.9 Договору стягнення заборгованості по оплаті здійснюється з нарахуванням пені за кожну добу затримки від суми заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

У той же час судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені також не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених аналогічних методологічних помилок при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення та кількості днів за відповідні періоди прострочення (за лютий, липень та листопад 2022 року), що призвело до заявлення суми вказаної неустойки у завищеному розмірі.

Зважаючи на викладене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь позивача за порушення умов Договору, за обрахунком суду є 563,37 грн., з яких: 88,08 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.03.2022 року по 04.02.2023 року; 84,25 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.04.2022 року по 04.02.2023 року; 80,43 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.05.2022 року по 04.02.2023 року; 73,03 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.06.2022 року по 04.02.2023 року; 63,46 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.07.2022 року по 04.02.2023 року; 52,94 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 23.08.2022 року по 04.02.2023 року; 43,69 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.09.2022 року по 04.02.2023 року; 34,12 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.10.2022 року по 04.02.2023 року; 23,92 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.11.2022 року по 04.02.2023 року; 14,67 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 21.12.2022 року по 04.02.2023 року; 4,78 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 232,80 грн. у період з 22.03.2022 року по 04.02.2023 року.

Отже, обґрунтованою до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь позивача є пеня за порушення умов Договору в розмірі 563,37 грн., тоді як у задоволенні вимог Аеропорту про стягнення із споживача 1,09 грн. цієї штрафної санкції слід відмовити за необґрунтованістю.

Разом із тим, як було зазначено вище, у відзиві на позов Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на підставі статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України просило суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми пені на 70 %.

З огляду на викладене, суд зазначає таке.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

За частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Мотивуючи клопотання про зменшення пені, відповідач посилався, зокрема, на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження понесення позивачем будь-яких збитків внаслідок прострочення Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", а також різке погіршення фінансового становища відповідача як авіакомпанії внаслідок початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України та закриття повітряного простору над Україною для цивільної авіації.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У свою чергу, судом прийнято до уваги відсутність у матеріалах справи доказів понесення Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" збитків, у зв`язку з допущеним відповідачем простроченням виконання його зобов`язань, а також враховано, що спірна у даній справі заборгованість фактично виникла після початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України.

Судом також взято до уваги те, що авіакомпанія відповідача перебуває у тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується наданою відповідачем копією звіту про фінансові результати за 9 місяців 2022 року, внаслідок незалежних від Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" обставин: запровадження з 2020 року ряду обмежень у сфері авіаперевезень через поширення коронавірусу Covid-19, а також повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, що зумовило повну зупинку виконання авіарейсів з/до України та унеможливило отримання відповідачем прибутку від його комерційної діяльності.

Отже, стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" заявленої суми пені у повному обсязі (який визнано судом обґрунтованим) може призвести до невиправданих негативних наслідків для відповідача як суб`єкта господарської діяльності.

У той же час судом взято до уваги й те, що позивач також є суб`єктом цивільної авіації та фактично зазнав аналогічних фінансових втрат через поширення коронавірусу Covid-19, а також повномасштабної військової агресії російської федерації проти України.

З огляду на вищевказане та з урахуванням інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50 %. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відтак, стягненню з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" підлягає 281,69 грн. пені, тоді як у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача решти нарахованої суми цієї штрафної санкції слід відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано доказів на підтвердження вчасної оплати послуг за Договором, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням проведених судом власних розрахунків заявлених до стягнення сум та зменшення нарахованої Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" пені.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Разом із тим, суд звертає увагу на положення пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за яким судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 4; ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7; ) 2 560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 80 коп. основного боргу, 35 (тридцять п`ять) грн. 29 коп. 3 % річних, 192 (сто дев`яносто дві) грн. 18 коп. інфляційних втрат, 281 (двісті вісімдесят одну) грн. 69 коп. пені, а також 2 683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.04.2023 року.

Суддя В.С. Ломака