ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2023р. Справа №910/18332/21

за позовом: Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (юридична адреса: 01001, м.Київ, пл.Івана Франка, 5, адреса для листування: 01032, м.Київ, вул.Жилянська, 83/53, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, Донецька область, м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, 4, )

про стягнення 243934,33 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Шуть А.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», м.Київ звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон», м.Маріуполь про стягнення суми заборгованості у розмірі 219180,92 грн, пені - 12716,65 грн, інфляційної складової боргу - 8599,57 грн та 3% річних - 3437,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №320942 від 08.02.2019р. про постачання теплової енергії у гарячій воді в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати наданих послуг за період з листопада 2020 року по вересень 2021 року, що стало підставою для нарахування пені, відсотків річних та інфляційних збитків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2021р. вказану позовну заяву з додатками направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.12.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/18332/21, позов вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» було належним чином повідомлено про розгляд справи, враховуючи наступні обставини.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 вказаного кодексу, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Разом з тим, ч.5 цієї статті визначає, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації, яка наявна у комп`ютерних програмах, що входять до складу LIGA 360 (https://360.ligazakon.net/company), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» зареєстровано за адресою: 87526, Донецька область, м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, 4 та має наступну електронну адресу: .

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.12.2021р., ухвали про відкладення підготовчого засідання від 12.01.2022р., 15.02.2022р. були направлені рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача.

Ухвали суду від 28.12.2021р., 12.01.2022р. були повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду із позначками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «відсутня адреса». Ухвала суду від 15.02.2022р. або докази її вручення до господарського суду не повернулись.

Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить про відмову відповідача отримати копію судового рішення за адресою свого місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, і вважається днем вручення відповідачу відповідної кореспонденції.

Одночасно, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

Згідно з відомостями, розміщеними на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» (https://www.ukrposhta.ua/ua), відділення поштового зв`язку в м.Маріуполь тимчасово не функціонують.

Як визначено у наказі №75 від 25.04.2022р. Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (зі змінами та доповненнями), Маріупольська міська територіальна громада віднесена до територій, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Таким чином, ухвали від 07.03.2023р., 22.03.2023р. не могли бути направлені за адресою зареєстрованого місцезнаходження відповідача та направлялись на адресу електронної пошти .

Окрім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу» публікувались оголошення про розгляд справи.

Разом з тим, судом вчинялись дії, направлені на встановлення телефонного зв`язку з відповідачем (телефонограми б/н від 14.02.2022р., б/н від 08.03.2023р., б/н від 27.03.2023р.).

У цьому випадку судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, в т. ч. шляхом надання відповідних заяв по суті справи, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 28.12.2021р. та її розгляд здійснювався за правилами загального позовного провадження.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

Разом з цим, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду тимчасово обмежений, запроваджено роботу суду у віддаленому режимі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, розгляд справи здійснений судом у строки, які перевищують встановлені ч.3 ст.177, ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 22.03.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2023р.

Представники сторін у судове засідання 26.04.2023р. з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені, судом не викликались.

Згідно з заявою №30/7/1/3445 від 27.03.2022р. Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» позовні вимоги підтримало, розгляд справи просило здійснювати без участі власного представника.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Разом з тим, норми ст.43 вказаного процесуального кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 зазначеного нормативно-правового акту, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 08.02.2019р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) був укладений договір №320942 про постачання теплової енергії у гарячій воді, за змістом п.1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

До вказаного договору були підписані додатки: №1 «Обсяги постачання теплової енергії», №2 «Тарифи та порядок розрахунків», №3 «Температурний графік роботи теплових мереж КП «Київтеплоенерго», адекватній реальній потребі споживачів, на 2018р./2019р.», №3 «Схема межі поділу теплової мережі», №4 «Акт розмежування меж балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності сторін», №5 «Умови припинення подачі теплової енергії».

Відповідно до п.2.1 наведеного правочину, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, положеннями про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Пунктом 1 додатку №2 «Тарифи та порядок розрахунків» передбачено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 22.12.2018р. №2340, за кожну відпущену гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ, зокрема, житловими організаціями 1342,98 грн/Гкал (опалення 100%).

За змістом додатку №4 до договору №320942 від 08.02.2019р. «Акт розмежування меж балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності сторін», сторони визначили, що межею розподілу балансів належності (відповідальності за технічний стан та експлуатацію) між постачальником та ОСББ «Скіф» є вихідні фланці засувок елеваторного вузла, вул.Чапаєва, 4б.

Згідно з п.п.4.1-4.2, 4.4 договору №320942 від 08.02.2019р. останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019р., а в частині зобов`язання споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання. Керуючись ст.631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, суд дійшов висновку, що зобов`язання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувались кожен наступний період та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Як вказує позивач, в період з листопада 2020 року по квітень 2021 року на виконання умов договору №320942 від 08.02.2019р. Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 243113,01 грн.

Однак, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманих послуг з постачання теплової енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 219180,92 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.86 вказаного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Тобто, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1, 3 ст.13, 86, 162 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, позивачем має бути доведено, в тому числі, наявність заборгованості у заявленому розмірі, обґрунтованість здійснених на підставі договору нарахувань.

Пунктом 2.2 договору №320942 від 08.02.2019р. визначено, що постачальник зобов`язується, зокрема:

- безперебійно (крім випадків визначених цим договором та чинним законодавством) постачати споживачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до додатків 3, 4 до цього договору для потреб опалення - в період опалювального сезону, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку 1 до цього договору (підп.2.2.1);

- щомісячно оформляти для споживача: величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць); рахунок-фактуру, який включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звіряння розрахунків; акт приймання-передачі товарної продукції (теплової енергії) (підп.2.2.2).

Відповідно до п.2.3 вказаного договору споживач зобов`язаний, зокрема:

- дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2 до цього договору (підпункт 2.3.1);

- забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника за спожиту теплову енергію (підпункт 2.3.5).

За умовами п.п.8, 9 додатку №2 до укладеного позивачем і відповідачем правочину споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: пр.Повітрофлотський, 58 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції та акта звіряння постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання. Споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ №100/020 філії Головного управлінні по м.Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» (код банку 322669) щомісячно, зокрема, забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.п.2.5.1 - 2.5.2 договору №320942 від 08.02.2019р. споживач має право вимагати від постачальника надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію, умови нарахування, методику розрахунків, нарахування, режим теплоспоживання тощо. Перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію, згідно з умовами договору.

Як вказує позивач, в період з листопада 2020 року по квітень 2021 року на виконання умов договору №320942 від 08.02.2019р. Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 243113,01 грн.

У зв`язку з цим, позивач оформив акти приймання-передавання товарної продукції від 30.11.2020р. (листопад 2020 року) на суму 20858,72 грн, від 31.12.2020р. (грудень 2020 року) на суму 33822,35 грн, від 31.01.2021р. (січень 2021 року) на суму 48863,18 грн, від 28.02.2021р. (лютий 2021 року) на суму 67373,36 грн, від 31.03.2021р. (березень 2021 року) на суму 44097,68 грн, від 30.04.2021р. (квітень 2021 року) на суму 28097,72 грн.

Вказані первинні документи підписані та скріплені печаткою тільки з боку теплопостачальної організації. Проте, доказів наявності заперечень відповідача щодо визначених у актах показників матеріали справи не містять.

В той же час, про постачання теплової енергії за договором №320942 від 08.02.2019р. свідчать наявні у матеріалах справи корінці нарядів на включення та відключення об`єкту теплопостачання - будинку (житлового комплексу «Скіф» за адресою: вул.В`ячеслава Липинського (Чапаєва), 4б за опалювальні сезони 2020-2021р.р.

Крім того, судом також враховано, що відповідачем частково оплачувались послуги за договором №320942 від 08.02.2019р., що підтверджується реєстром оплат ТОВ «Водоканал-Сервіс» за період з 30.10.2020р. по 29.01.2021р.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою господарського суду від 28.12.2021р. відповідача було зобов`язано представити суду, в тому числі, відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували наведені в доданих позивачем до матеріалів справи актах надання послуг з централізованого постачання гарячої води обсяги споживання, не представлено.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.7 ст.276 Господарського кодексу України).

В силу норм п.40 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою №1198 від 03.10.2007р. Кабінету Міністрів України, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

За умовами п.п.8, 9 додатку №2 до договору №320942 від 08.02.2019р. споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ №100/020 філії Головного управлінні по м.Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» (код банку 322669) щомісячно, зокрема, забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника. У разі відсутності в призначенні платежу періоду, за який сплачується платіж, така оплата зараховується в рахунок погашення заборгованості минулих періодів першочергово.

Відповідно до п.2.3 вказаного договору споживач зобов`язаний, зокрема, дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку №2 до цього договору (підпункт 2.3.1).

З урахуванням змісту умов договору №320942 від 08.02.2019р., господарським судом встановлено, що строк виконання зобов`язань відповідача з оплати спожитих послуг на суму 243113,01 грн настав.

Як свідчать матеріали справи, 29.01.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» здійснено перерахування грошових коштів на суму 23932,09 грн в рахунок погашення заборгованості за поставкою грудня 2020 року.

Проте, за твердженнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст.526, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води у повному обсязі не розрахувалось.

Як вказувалось судом, відповідач відзив на позовну заяву не надав, факт наявності заборгованості не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №320942 від 08.02.2019р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» про стягнення заборгованості в сумі 219180,92 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, як було зазначено вище Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заявлено до стягнення 12716,65 грн пені за загальний період з 26.12.2020р. по 31.08.2021р., з цього приводу суд зазначає про наступне.

Згідно з п.3.3 договору №320942 від 08.02.2019р. споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» також регулює договірні відносини між суб`єктами господарювання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Відповідно, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Як визначено у Законі України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні за змістом приписи містяться у ч.2 ст.343 Господарського кодексу України.

Із змісту ч.1 ст.546, ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Приписами ч.6 ст.231 Господарського кодексу України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки Національного банку України. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки в п.3.3 договору №320942 від 08.02.2019р. не передбачений конкретний розмір пені, вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті послуг з теплопостачання в розмірі 12716,65 грн є безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 3437,19 грн за загальний період з 01.12.2020р. по 31.08.2021р., а також інфляційні в сумі 8599,57 грн за загальний період з грудня 2020р. по серпень 2021р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та процентів річних, суд вважає його арифметично невірним та таким, що не повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Здійснивши власний перерахунок відсотків річних та інфляційних втрат, з огляду на те, що позивачем допущені помилки при визначенні початку перебігу строку для здійснення відповідних нарахувань, суд дійшов висновку, що суми процентів річних та інфляційних за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті послуг з постачання теплової енергії за договором №320942 від 08.02.2019р. (в межах визначених позивачем періодів) становить 2931,71 грн та 5769,27 грн відповідно.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 5769,27 грн та 2931,71 грн.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 3659,01 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, Донецька область, м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, 4, ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м.Київ, пл.Івана Франка, 5, ) суму заборгованості у розмірі 219180,92 грн, інфляційні - 5769,27 грн, 3% річних - 2931,71 грн, а також судовий збір в сумі 3418,22 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 26.04.2023р.

Повний текст рішення складено 03.05.2023р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця