номер провадження справи 9/192/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 Справа № 908/2740/22

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТД ВК АЛЬЯНС, (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 68/5, кв. 93)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2)

про стягнення суми 1 712 790,68 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Борисенков В.С.;

від відповідача: Мальчев В.Є.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТД ВК АЛЬЯНС про стягнення з відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод заборгованості за договором поставки № 220805-1 від 05.08.2022 у розмірі 1 668 881,92 грн., інфляційних втрат у розмірі 10957,46 грн., 3% річних у розмірі 6384,66 грн., пені у розмірі 26566,64 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2740/22, присвоєний номер провадження 9/192/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.02.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

10.04.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані тим, що в порушення умов укладеного сторонами договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022 відповідачем не оплачено товар, поставлений позивачем за видатковими накладними № 50 від 05.08.2022, №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022, № 66 від 01.09.2022, внаслідок чого заборгованість відповідача склала 1 668 881,92 грн. Відповідач повинен був здійснити оплату отриманого товару за накладною №50 від 05.08.2022 на суму 1212511,92 грн до 28.10.2022 включно, за накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022 на загальну суму 352840,00 грн до 08.11.2022 включно, за накладною № 66 від 01.09.2022 на суму 103530,00 грн до 24.11.2022 включно. За порушення грошового зобов`язання відповідачу нараховано 3% річних, втрати від інфляції та пеню за період прострочення станом на 19.12.2022. Позов обґрунтовано умовами укладеного сторонами договору поставки, ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 655, 662, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 20, 173, 175, 193 ГК України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. У видаткових накладних № 50 від 05.08.2022 на суму 1212511,92 грн та № 66 від 01.09.2022 на суму 103 530,00 грн зазначено, що товар постачається за договором № 220805-1 від 05.08.2022. Відповідно до п. 4.2 договору поставки оплата поставленого товару здійснюється протягом 60 календарних днів з дня підписання сторонами видаткової накладної та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату. Доказів направлення відповідачу та отримання ним оригіналів рахунків на оплату позивач не надав. У зв`язку з неотримання відповідачем рахунку на оплату товарів, строк оплати товару не настав. Крім цього, відповідно до п.п. 5.4, 5.7 договору товар постачається партіями відповідно до письмових заявок Замовника. Заявки на поставку товару позивачем не надані, тому не доведено, що постачання товару було здійснено у відповідності до умов договору. Щодо постачання товару за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022, відповідач зазначив, що вказані поставки були здійснені не по договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022, товар вказаний у цих накладних не передбачений вказаним договором. Відповідно до умов п. 5.6 договору поставки, товар який не передбачений Специфікацією до цього договору, не підлягає оплаті за цим договором. За таких обставин не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат. На підставі викладеного, відповідач просив у позові відмовити. Крім цього, беручи до уваги воєнний стан, знаходження відповідача у районні ведення бойових дій та факт того, що відповідач є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, відповідач просив суд у разі задоволення позовних вимог, в частині стягнення пені розглянути питання щодо зменшення розміру пені згідно з ч.ч. 1,2 ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством Запорізький електровозоремонтний завод (Замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД ВК АЛЬЯНС» (Постачальник, позивач у справі) був укладений договір поставки № 220805-1 від 05.08.2022 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується у 2022 році поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені у Специфікації (ях) додатку (ах) до цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Сторонами підписано Додаток № 1 до Договору Специфікацію № 1, що є невід`ємною частиною договору та в якій визначено найменування, код товарів (прокат сталевий гарячекатаний круглий, прокат сортовий сталевий гарячекатаний круглий із легованої конструкційної сталі, круг сталевий калібрований, шестигранник калібрований), його кількість, ціну без ПДВ та інші характеристики (марка, розмір, стандарти).

В пунктах 5.4, 5.12 Договору передбачено, що товар постачається партіями відповідно до письмових заявок замовника. Підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 5.2 Договору місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника та склад Замовника на умовах РDD (згідно ІНКОТЕРМС 2000): Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі (п.4.1).

За змістом п. 4.2 Договору, Замовник здійснює оплату поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. При цьому Замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації Постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), а у разі якщо після постачання товару здійснюється будь-яке збільшення суми компенсації його вартості, Замовник здійснює коригування до податкової накладної в ЄРПН. У разі, якщо до закінчення строку оплати поставленого товару, який зазначений у першому реченні п. 4.2 цього Договору, постачальник не здійснив реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку корегування до неї в ЄРПН, строк оплати поставленого товару за цим Договором продовжується до дати реєстрації постачальником податкової накладної та/або розрахунку корегування до неї в ЄРПН. Товар поставлений без письмової заявки замовника, оплаті за цим договором не підлягає.

До рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару) (п.4.3 договору).

Відповідно до п. 10.1 цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач зазначив, що на підставі Договору поставки №220805-1 від 05.08.2022 відповідачу за видатковими накладними було поставлено товар на загальну суму 1 668 881,92 грн, який відповідачем не оплачений, а саме:

- згідно видаткової накладної № 50 від 05.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 1 212 511,92 грн;

- згідно видаткової накладної № 56 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 800,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 57 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 800,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 58 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 490,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 59 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 60 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 61 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 62 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 46 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 63 від 16.08.2022 поставлено партію товару

вартістю 28 750,00 грн;

- згідно видаткової накладної № 66 від 01.09.2022 поставлено партію товару

вартістю 103 530,00 грн.

На підтвердження зазначених обставин в матеріали справи надано копії вищезазначених видаткових накладних, які містять підписи сторін та їх печатки, копії товарно-транспортних накладних, копії податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію в ЄРПН, копії виставлених рахунків на оплату товару, копії довіреностей №703 від 05.08.2022, №795 від 01.09.2022 на отримання представником ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод від ТОВ «ТД ВК АЛЬЯНС» цінностей - відповідного товару за договором № 220805-1 від 05.08.2022 (а.с.20-72).

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2740/22, з вимогами про стягнення з відповідача суми 1 668 881,92 грн заборгованості, суми 10957,46 грн інфляційних втрат, суми 6384,66 грн 3% річних та суми 26566,64 грн пені.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 13, ч. ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом вище, матеріали справи свідчать, що позивачем 05.08.2022, 16.08.2022 та 01.09.2022 було поставлено відповідачу товар за видатковими накладними на загальну суму 1 668 881,92 грн. Усі видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи, підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач факт отримання товару за всіма видатковими накладними не заперечив, однак у відзиві зазначив, що постачання товару за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022 було здійснено не по договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022, товар вказаний у цих накладних не передбачений вказаним договором.

Судом встановлено, що із видаткових накладних № 50 від 05.08.2022 на суму 1212511,92 грн та № 66 від 01.09.2022 на суму 103 530,00 грн слідує, що у них є посилання на договір № 220805-1 від 05.08.2022, товар поставлений за цими накладними (круг) відповідає найменуванню товару, визначеному у Специфікації № 1 до вказаного договору поставки. Товар за цими видатковими накладними був отриманий представником ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод від ТОВ «ТД ВК АЛЬЯНС» на підставі довіреностей №703 від 05.08.2022, №795 від 01.09.2022 на отримання цінностей - відповідного товару за договором № 220805-1 від 05.08.2022 (а.с.23, 70).

У видаткових накладних №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022 на загальну суму 352 840,00 грн відсутнє зазначення про те, що товар за цими накладними поставляється на підставі укладеного сторонами договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022. Асортимент та найменування товару, який поставлявся за вказаними накладними (лист) також не відповідає найменуванню та номенклатурі товару, поставка якого була обумовлена вказаним договором поставки.

Доказів на підтвердження того, що товар за вищевказаними накладними від 16.08.2022 на загальну суму 352 840,00 грн був поставлений відповідачу саме на підставі договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022, як зазначив про це позивач у позовній заяві, суду не надано. Відповідні докази внесення змін до Специфікації до договору поставки в матеріалах справи відсутні.

В пункті 5.6 Договору визначено, що у разі постачання товару, який не передбачений Специфікацією (ями) додатком (ами) до цього договору, то такий товар не підлягає оплаті за цим договором.

Таким чином, відсутні підстави для застосування умов договору поставки №220805-1 від 05.08.2022 до порядку здійснення розрахунків за товар, отриманий відповідачем за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022 на загальну суму 352 840,00 грн.

Разом із тим, суд враховує, що за вказаними видатковими накладними між позивачем та відповідачем на підставі ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України, ст. 181 ГК України виникли зобов`язання, фактично сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки на постачання визначеного у них товару. Строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою частиною 1 ст. 692 ЦК України, згідно з якою покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений вказаною спеціальною нормою, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Вищевикладеним спростовуються доводи відповідача про те, що оскільки поставка частини товару відбулась не за договором № 220805-1 від 05.08.2022, обов`язок з оплати товару, отриманого за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022 на загальну суму 352 840,00 грн відсутній, а також відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання на вказану суму отриманого товару.

За таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар, тому обов`язок з проведення розрахунків за отриманий товар, повинно було бути виконано відповідачем одразу після прийняття останнім товару за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022.

Враховуючи визначений у п.4.2 договору поставки № 220805-1 від 05.08.2022 порядок оплати, оплату за поставлений товар згідно видаткової накладної № 50 від 05.08.2022 на суму 1 212 511,92 грн відповідач повинен був здійснити у строк до 28.10.2022 включно (06.08.2020+60 банківських днів), згідно видаткової накладної № 66 від 01.09.2022 на суму 103 530,00 грн до 24.11.2022 включно (02.09.2022 + 60 банківських днів).

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано письмових Заявок відповідача на постачання товару, тому не доведено здійснення поставки відповідно до умов договору, а також, що строк оплати за цими видатковими накладними не настав у зв`язку із тим, що позивач не надав доказів направлення відповідачу та отримання ним оригіналів рахунків на оплату товару, спростовуються наступним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з п. 4.3 Договору, до рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує обставин наявності у нього як видаткових накладних, так і товарно-транспортних накладних, які підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені відповідними печатками відповідача і які в силу умов пункту 4.3. Договору є додатками до рахунку на оплату товару, а отже відповідачем були отримані рахунки на оплату поставленого йому товару.

За змістом п.5.5 Договору поставки право власності на товар, зазначений у специфікації (ях) додатку до цього Договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом.

В пункті 5.12 договору встановлено, що підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Як вже зазначалось судом вище, видаткові накладні № 50 від 05.08.2022, № 66 від 01.09.2022 містять посилання на договір поставки № 220805-1 від 05.08.2022, підписані представником Замовника на підставі довіреностей на отримання ТМЦ. Найменування товару, асортимент та інші характеристики товару, що був поставлений за цими видатковими накладними та прийнятий Замовником без зауважень, визначені у Специфікації № 1 до Договору поставки.

Обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем (постачальником) рахунку-фактури на оплату вартості здійсненої поставки партії товару.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02.07.2019 у справі № 918/537/18 про те, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару.

Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється в т.ч. після отримання Замовником рахунку на оплату товарів, однак за змістом статті 692 ЦК України така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який пов`язується з датою підписання сторонами видаткової накладної, яка є підтвердженням одержання товару Замовником.

Рахунок на оплату є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за переданий товар, та за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, встановленим у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки рахунком не фіксується господарська операція чи дозвіл на її проведення. При цьому банківські платіжні реквізити сторін наведені у розділі ХІV Договору поставки, а також містяться у самих видаткових накладних, за якими здійснено постачання товарів.

Відповідач отримані партії товару не повернув, жодних претензій не висловив, від поставленого товару не відмовився. Тобто товар був поставлений Постачальником та прийнятий Замовником без застережень щодо недоліків за кількістю, якістю та без застережень щодо відсутності необхідних товаросупровідних документів.

З огляду на викладене, відсутність доказів направлення позивачем рахунків на оплату та їх отримання відповідачем, а також письмових заявок Замовника на постачання товару, який був поставлений за видатковими накладними № 50 від 05.08.2022 та № 66 від 01.09.2022, не спростовують факту постачання цього товару саме на умовах договору поставки №220805-1 від 05.08.2022 та отримання його відповідачем.

Крім того, до позовної заяви позивачем надано копії податкових накладних та відповідних квитанцій, що є підтвердженням реєстрації цих накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на весь поставлений товар.

Враховуючи усе вищевикладене, отримання відповідачем товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити отриманий товар, а саме: оплатити товар поставлений за видатковими накладними № 50 від 05.08.2022, № 66 від 01.09.2022 відповідно до умов Договору поставки №220805-1 від 05.08.2022, а також товар, поставлений за видатковими накладними №№ 56 63 від 16.08.2022 згідно умов чинного законодавства, на підставі цих оформлених видаткових накладних.

Доказів виконання зобов`язання щодо оплати заявленої до стягнення суми основного боргу за поставлений товар відповідач суду не надав.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 1 668 881,92 грн заборгованості за поставлений товар є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 10957,46 грн інфляційних втрат, суми 6384,66 грн 3% річних та суми 26 566,64 грн пені.

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданими позивачем розрахунком, 3% річних нараховано на суму простроченого грошового зобов`язання за кожною з видаткових накладних за загальний період з 31.10.2022 по 19.12.2022 включно, втрати від інфляції за листопад 2022.

Враховуючи встановлені вище обставини, факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару за всіма видатковими накладними підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційний втрат, суд встановив, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом у межах заявлених періодів та у заявлених позивачем розмірах.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з наданими позивачем розрахунком, пеня також нарахована позивачем на суму вартості поставленого за кожною з видаткових накладних за загальний період з 31.10.2022 по 19.12.2022.

Пунктом 7.2.1 Договору поставки встановлено, що Замовник за даним договором несе відповідальність: у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню у розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Із змісту ч.1 ст.546, ч.1 ст.547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та у ч. 2 ст. 343 ГК України законодавцем встановлено лише загальнообов`язкове обмеження розміру пені, яка може бути стягнута в певний період не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони виду правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Отже сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок, розмір та умови її сплати визначено договором або певним законодавчим актом.

Оскільки умови договору поставки не підлягають застосуванню до правовідносин сторін, що виникли у зв`язку із поставкою товару за видатковими накладними №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 від 16.08.2022, позовні вимоги про стягнення пені за вказаними видатковими накладними є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Перевіривши розрахунок в частині нарахування пені за видатковими накладними № 50 від 05.08.2022 та №66 від 01.09.2022, суд встановив, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги про стягнення пені задовольняються в цілому частково в розмірі 21619,13 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені судом відмовляється.

Відповідач, посилаючись у відзиві на місцезнаходження у зоні бойових дій, стратегічне значення підприємства відповідача та воєнний стан в Україні на підставі ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України просив суд зменшити розмір пені.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зміст зазначених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні конкретні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, збитковість підприємства, відсутність у боржника необхідних коштів. Незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши обставини справи та клопотання відповідача про зменшення пені, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено належним чином наявність виняткових обставин, поважності причин прострочення та не виконання спірних договірних зобов`язань.

Щодо посилання відповідача на воєнний стан, суд зазначає, що зазначені обставини настали не тільки для відповідача, але й для позивача. Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До того ж, зменшення пені нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (висновки викладені у постанові ВС у складі КГС № 918/116/19 від 04.02.2020).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, баланс інтересів сторін справи, беручи до уваги те, що відповідачем не вживалися жодні заходи щодо належного виконання грошового зобов`язання, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у зв`язку із встановленою судом необґрунтованістю нарахування пені за частиною видаткових накладних, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2) на Товариства з обмеженою відповідальністю ТД ВК АЛЬЯНС, (69035, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 68/5, кв. 93) суму 1668881 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн. 92 коп. основного боргу, суму 10957 (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 46 коп. інфляційних втрат, суму 6384 (шість тисяч триста вісімдесят чотири) грн 66 коп. 3% річних, суму 21619 (двадцять одну тисячу шістсот дев`ятнадцять) грн 13 коп. пені.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2) на Товариства з обмеженою відповідальністю ТД ВК АЛЬЯНС, (69035, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 68/5, кв. 93) суму

25617 (двадцять п`ять тисяч шістсот сімнадцять) грн 65 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 27.04.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва