ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2023 р. Справа№ 920/12/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Овчарук О.О.;

від відповідача: Сечін С.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022

у справі №920/12/22 (суддя - Резніченко О.Ю.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

про стягнення 2 252 339,09 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - відповідач) про стягнення 2 252 339,09 грн заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-146 від 28.05.2012 (далі - договір), яка виникла за договором поставки природного газу №06/09-1355-Бо-29 від 23.09.2009, з них: 1 866 681,61 грн - основного боргу, 46 207,51 грн - пені за прострочення платежів, 43 108,76 грн - штрафу за прострочення платежів, 209 456,78 грн - інфляційних витрат, 86 884,43 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на те, що між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-146, відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 23.09.2009 за № 06/09-1355-БО-29 відповідно до графіку погашення заборгованості. Відповідачем зобов`язання по сплаті чергового платежу не виконано, що є порушенням п. 2.2 договору. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, пені, штрафу, інфляційних збитків та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про стягнення 2 252 339,09 грн задовольнити повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 1 866 681,61 грн - основного боргу, 46 207,51 грн - пені, 43 108,76 грн - штрафу, 209 456,78 грн - інфляційних збитків, 86 884,43 грн - 3% річних, 33 785,09 грн - витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем порушені права позивача, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому його вимога про стягнення з відповідача 1 866 681,61 грн основного боргу є правомірною та обґрунтованою.

Судом не прийнято до уваги посилання відповідача на те, що позивач нарахував штрафні санкції без урахування положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ, оскільки предметом стягнення є заборгованість, що виникла за отриманий ним природний газ ще у 2009 році за договором про реструктуризацію заборгованості. Пеня та штрафні санкції нараховані на реструктуризовану заборгованість відповідно до умов договору №14/12-146 від 28.05.2012 р.

Також судом не прийнято до уваги пояснення відповідача від 03.02.2022 в яких він зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Оскільки відповідно до ст. 5 вказаного Закону між сторонами повинен бути укладений договір про реструктуризацію заборгованості саме за умовами та на виконання його положень. Договір про реструктуризацію, що є предметом спору, був укладений між сторонами у 2012 році, тобто до прийняття Закону України №1730-VIII.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені та штрафу самостійно встановлено сторонами у договорі, суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 46 207,51 грн - пені (загальний період з 29.12.2020 по 28.12.2021, виходячи з кожного факту прострочення окремо) та 43 108,76 грн - штрафу, а також відповідно до ст. 625 ЦК України задовольнив вимоги про стягнення з відповідача 86 884,43 грн - 3% річних та 209 456,78 грн - інфляційних втрат (загальний період з 01.01.2019 по 30.11.2021).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині 46 207,51 грн - пені, 43 108,76 грн - штрафу, 209 456,78 грн - інфляційних збитків, 86 884,43 грн - 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що застосування ч.1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» не ставиться в залежність від дати укладення договору реструктуризації, від того факту чи укладений такий договір в період дії Закону чи до його прийняття. Для кваліфікації обставин у даній справі має значення лише факт наявності реструктуризованої заборгованості. Тому, вважає вимоги позивача щодо стягнення пені, штрафів, інфляційних нарахувань, процентів річних необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував пункт 15 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020р. № 553-ІХ, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником теплової енергії, а позивач відповідно постачальником природного газу, а період карантину охоплює весь строк нарахування пені та штрафу. В той же час, Закон про Держаний бюджет не ставить у залежність правовий наслідок у вигляді звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій від того, за яким договором і коли виникла заборгованість.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі № 920/12/22 залишено без руху.

17.10.2022 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення № 1 від 13.10.2022 на суму 8 677,30 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі № 920/12/22 та справу призначено до розгляду на 19.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі № 920/12/22 на 06.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі № 920/12/22 на 20.03.2023.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території України з 09:09 години до 10:41 години 20.03.2023 та посиленою небезпекою через ймовірні провокації з боку російської федерації для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів, працівників апарату суду та учасників судового процесу у період дії воєнного стану справу №920/12/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 було знято з розгляду та призначено на 17.04.2023

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції 17.04.2023 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.04.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, а рішення судуд першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.05.2012 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної компанії «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» було укладено договір №14/12-146 про реструктуризацію заборгованості (далі -договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач (кредитор) та боржник (відповідач) домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (далі- реструктуризація), що виникла у відповідача перед позивачем за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб`єктів господарювання від 23.09.2009 №06/09-1355-БО-29.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1. цього договору, складає 6 158 3940,56 грн, який утворився з 01.06.2010 по 01.01.2011, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Згідно з п. 2.2. договору відповідач зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеному у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Зобов`язання відповідача по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок позивача грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього договору на відповідний місяць (п.2.3 договору).

Відповідно до п.2.5 договору у випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору вони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

Позивач наголошує на тому, що станом на 30.11.2021 сума простроченого основного боргу відповідача перед позивачем за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року становить 1 866 681,61 грн, що визнається відповідачем.

Відповідно до п.3.4 договору за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п.2.2 цього договору, боржник зобов`язуються сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а аза прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Звертаючись з позовною заявою, позивач послався, що відповідачем зобов`язання по сплаті чергового платежу не виконано, що є порушенням п. 2.2 про реструктуризацію заборгованості, у зв`язку з чим, це є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, пені, штрафу, інфляційних збитків та 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали договір, яким передбачено розстрочення погашення відповідачем заборгованості у вигляді основного боргу відповідно до графіку погашення заборгованості. Відповідачем зобов`язання по сплаті чергового платежу не виконано, чим порушено п. 2.2 договору.

Факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 14/12-146 від 28.05.2012 підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1 866 681,61 грн основного боргу є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

У пункті 3.4. договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п. 2.2. цього договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Перевіривши здійснений позивачем та судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок пені та штрафу, наданий позивачем здійснено арифметично правильно, та підлягає задоволенню в розмірі 46 207,51 грн - пені за період з 29.12.2020 по 28.12.2021, виходячи з кожного факту прострочення окремо та 43 108,76 грн - штрафу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 86 884,43 грн - 3% річних та 209 456,78 грн інфляційних втрат за період з 01.01.2019 по 30.11.2021 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у своїх доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

28.05.2012р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерні компанії «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-146, відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 23.09.2009р. за № 06/09- 1355-БО-29.

Колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII набрав чинності 30.11.2016.

Тобто, договір № 14/12-146 від 28.05.2012 було укладено ще до як прийняття Закону 1730-VIII (3 листопада 2016 року), так і до набрання ним чинності.

Отже, договір про реструктуризацію було укладено не на виконання положень Закону 1730-VIII, а в силу добровільної домовленості.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону 1730-VIII з урахуванням змін внесених Законом України від 14.07.2021 № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" та Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" від 29.07.2022 № 2479-ІХ встановлено наступне:

Реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість) (ч. 1 ст. 5 Закону 1730-VIII);

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону (ч. 3 ст. 5 Закону 1730-VIII).

Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за таким договором, є підставою для: дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості; нарахування на непогашену суму ресктруктуризованої заборгованості неустойки (штрафу, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань згідно з умовами договорів про постачання (купівлі-продажу) природного газу, надання послуг з розподілу або транспортування природного газу (ч. 5 ст. 5 Закону 1730-VIII).

Як встановлено судом першої інстанції відповідач не здійснює погашення чергових платежів з грудня 2018 року, отже з врахуванням зазначених положень та позицією відповідача щодо застосування Закону 1730-VIIІ, то позивач був би наділений правом дострокового стягнення всієї непогашеної відповідачем заборгованості.

Щодо посилання відповідачем на ч. 1 ст.7 Закону 1730-VIIІ, колегія суддів зазначає, що вказаною нормою законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування і стягнення з таких боржників неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу за наявності таких мов: перебування боржника у відповідному реєстрі та погашення заборгованості боржниками до 31.12.2022 або повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Як зазначено відповідачем у поясненнях, внесення його до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, відбулось 31.10.22 та ним було укладено новий договір № 13/12-17 від 22.02.2023, проте, як встановлено судом апеляціної інстанції, на час прийняття рішення першою інстанцією від 25.07.2022, такі докази були відсутні. Також, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час договір реструктуризації №14/12-146 від 28.05.2012 р. повністю не виконаний, тому, відсутні підстави для застосування положень ст. 7 Закону 1730-VIIІ.

Отже, на момент нарахування позивачем неустойки (штрафи, пені) процентів річних та інфляційних втрат та на момент винесення рішення судом першої інстанції не розповсюджуло свою дію положення Закону 1730-VIIІ.

Стосовно доводів відповідача, що суд першої інстанції не застосував пункт 15 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020р. № 553-ІХ, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідач є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №322 від 20.05.2011, а предметом стягнення є заборгованість, що виникла за отриманий ним природний газ ще у 2009 році за договором про реструктуризацію заборгованості. Пеня та штрафні санкції нараховані на реструктуризовану заборгованість відповідно до умов договору №14/12-146 від 28.05.2012 р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи відповідача не спростовують законності та обґрунтованості нарахувань, що заявлені позивачем до стягнення в межах даної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі №920/12/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі №920/12/22 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі №920/12/22, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 25.07.2022 у справі №920/12/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго".

4. Матеріали справи №920/12/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 25.04.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун