ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 925/791/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 21.03.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 27.10.2022 (повний текст складено 01.11.2022)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

на дії приватного виконавця

у справі №925/791/21 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

про стягнення 587346218,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" 587 346 218,56 грн, з яких: 515 494 727,60 грн основний борг за газ, 13 812 433,93 грн пені, 2 881 121,18 грн 3% річних, 3 608 463,09 грн інфляційних втрат та 51 549 472,76 грн штрафу на підставі рамкового договору № 13Б-4ГЗ купівлі - продажу природного газу від 11.09.2020 та індивідуальних договорів, укладених між сторонами у справі, за поставлений газ у лютому 2021.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.01.2012 затверджено мирову угоду від 11.10.2021 у справі № 925/791/21, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", провадження у справі закрито.

06.10.2022 до Господарського суду Черкаської області від ТОВ "Черкасигаз Збут" надійшла скарга на дії державного виконавця, в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо внесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року ВП № 69922911 про арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт майна боржника;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт коштів боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт коштів боржника.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на дії приватного виконавця від 06.10.2022 задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі №925/791/21.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 04.01.2022 у справі №925/791/21.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року ВП №69922911 про арешт майна боржника.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження ВП №69922911 про арешт майна боржника.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження ВП №69922911 про арешт коштів боржника.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження ВП №69922911 про арешт коштів боржника.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ТОВ «Черкасигаз Збут» від 06.10.2022 по справі № 925/791/21 на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування правових позицій, викладених, зокрема, у Постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що стягувачем було надано фактичні докази наявності відкритих рахунків боржника в банку, який зареєстровано в місті Києві (банківський рахунок - НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Державний ощадний банк України»), у зв`язку з чим у приватного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а у суду першої інстанції, з огляду на матеріали справи та наявні в ній докази, а також з огляду на висновки щодо застосування норм права, які містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15, були відсутні підстави для визнання дій приватного виконавця неправомірними.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/791/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

Із вказаною ухвалою не погодися також Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталій Григорович, який звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги на дії приватного виконавця відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що прийнятою ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що саме банк отримує ліцензію на здійснення банківської діяльності, а не його філії. У свою чергу філія забезпечує надання послуг від імені банку і грошові кошти знаходяться на рахунках відкритих у банку, який у даному випадку знаходиться в місті Києві (вул. Госпітальна, 12-г).

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.11.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

05.12.2022 матеріали справи №925/791/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 задоволено клопотання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21. Розгляд справи №925/791/21 призначено на 18.01.2023.

Розпорядженням Керівника апарату від 23.01.2023 № 09.1-07/55/23 у зв`язку з обранням головуючого судді Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя справу №911/3477/21 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 справу №925/791/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Скрипки І.М., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/22; справу призначено до розгляду на 21.02.2023 на 14:40 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.03.2023.

Заперечуючи проти вимог апеляційних скарг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" подало відзив та просило залишити апеляційні скарги без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" звернулось до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просить:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо внесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року ВП № 69922911 про арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт майна боржника;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт коштів боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 22 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 69922911 про арешт коштів боржника.

Скарга мотивована тим, що:

1. Жодних заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі стягнення грошових коштів боржника, вказана ухвала не передбачає.

2. Резолютивна частина ухвали містить взаємовиключні положення щодо початку та закінчення перебігу строків пред`явлення її до виконання, які в сукупності зі змістом положень ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», свідчать, що строк пред`явлення Ухвали до виконання взагалі встановити не можливо, а отже він не визначений ухвалою.

3. Приватний виконавець Пилипчук В.Г. не міг відкривати виконавче провадження у місті Києві, оскільки місцем знаходження боржника є м. Черкаси, а надані стягувачем документи про наявність рахунку в АТ «Державний ощадний банк України» не свідчать про можливість здійснення виконавчого провадження в місті Києві, оскільки такий рахунок було відкрито в Черкаській філії АТ «Державний ощадний банк України».

4. Крім того, боржник не погоджується з розміром винагороди, визначеної виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, та вважає неправомірним накладення арешту на майно та кошти боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 у справі №910/7319/19 у задоволенні скарги відмовлено повністю.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Положеннями статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, належить стягувачу.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.01.2022 у справі № 925/791/21 затверджено мирову угоду від 11.10.2021 (надалі - мирова угода), укладену в межах розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (стягувач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» (боржник). Відповідно до умов Мирової угоди боржник зобов`язується у повному обсязі сплатити на рахунки стягувану суму боргу, яка на момент укладання мирової угоди складала 341 384 180,17 грн, частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, щомісяця в сумі 5 689 736,34 грн, починаючи з 31.10.2021 по 30.11.2026 року.

Разом з тим, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» графік погашення заборгованості боржником не виконувався належним чином, у зв`язку з чим станом на 22.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» має борг згідно з графіком погашення заборгованості більш ніж два місяці в сумі 15 577 079,02 грн.

З огляду на неналежне виконанням мирової угоди, стягувач звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталія Григоровича із заявою від 22.09.2022 вих. № 38/3-354 про примусове виконання рішення.

За правилами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. В даному питанні вимоги законодавства дотримані, згідно відкритих відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватного виконавця Пилипчук В.Г. внесено до реєстру 01.06.2018 і з цієї дати обчислюється строк зайняття діяльністю приватного виконавця.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (частина перша статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника .

Отже, зі змісту наведених норм закону, зокрема частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вбачається, що державний/приватний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване:

- для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби;

- для приватного виконавця - у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах другій - четвертій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а також у пункті 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Зокрема в пункті 3 розділу III Інструкції визначені вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення, що подається до приватного виконавця за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Так, відповідно до пункту 3 розділу III Інструкції (у редакції, чинній станом на момент відкриття виконавчого провадження) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині перші статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на викладене, стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

У разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2022 у ВП 69922911 (а.с. 105 том 4) прийнята приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г.

При цьому, до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» від 22.09.2022 (а.с. 115 том 4) про відкриття виконавчого провадження було додано копії платіжних доручень про часткову сплату боргу відповідачем на користь позивача, з яких вбачається, і в самому тексті заяви стягувача є відомості про те, що у боржника відкрито рахунок у банківський установі, що розташовується в м. Києві (АТ "Державний ощадний банк").

Водночас, як зазначено судом першої інстанції, з аналізу платіжних доручень (а.с. 116 том 4) випливає, що рахунок ТОВ "Черкасигаз Збут" відкрито в філії Черкаське Обласне управління АТ "Ощадбанк" м. Черкаси, а у позивача натомість рахунок відкрито у АТ "Ощадбанк" м. Київ. Ці банківські установи мають різне місце знаходження та код (МФО) - все це зазначено у платіжних дорученнях і ці реквізити є обов`язковими до зазначення у розрахункових документах.

Це вказує на те, що кошти на банківських рахунках боржника містяться саме за конкретним місцем відкриття банківського рахунку, де з ними проводяться банківські операції.

Суд першої інстанції також зазначив, що за доводами представника відповідача виконання всіх платіжних доручень ТОВ "Черкасигаз Збут" відбувається саме у філії Черкаське Обласне управління АТ "Ощадбанк" м. Черкаси. І саме за місцем знаходження цієї філії боржник передає платіжні доручення на виконання, а не до м. Києва до головного офісу банку, де б їх не прийняли до виконання, бо конкретний рахунок юридичної особи обслуговується лише конкретною банківською структурою і в ній же знаходяться картки із зразками підписів осіб, які мають право розпорядження коштами на рахунку.

Постановою Правління НБУ від 22 грудня 2018 року № 149 було затверджено Положення про ліцензування банків, відповідно до пункту 53 розділу VIII якого банк може створювати на території України відокремлені підрозділи, які здійснюють банківську діяльність від імені банку (філії, відділення тощо), та відокремлені підрозділи, які виконують функції представництва та захисту інтересів банку та не здійснюють банківської діяльності (представництва).

Банк може надавати банківські послуги за допомогою інших каналів обслуговування (банкомати, платіжні термінали, пункти самообслуговування, мобільні пристрої тощо), які не є відокремленими підрозділами банку.

За змістом чинного законодавства України Філія банку, на відміну від його представництва, яке фінансується банком, має субкореспондентський рахунок і МФО, але філії не мають права відкривати рахунки банкам і в банках, зокрема укладати кореспондентські відносини. Своєю чергою, відділення банків відкриваються з метою поліпшення обслуговування клієнтів та виконання функцій, визначених банком.

Представництво банку, на відміну від його філії, яке проводить банківські операції за наявності відповідно оформленого доручення головного банку і дозволу регіонального управління Нацбанку за місцезнаходженням банку, не має права здійснювати банківські операції. Представництва, здебільшого, займаються маркетинговими дослідженнями та створенням умов для просування банківських послуг на відповідних територіях.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд відхилив доводи позивача та приватного виконавця про те, що вирішальним в даному питанні є місце реєстрації банківської установи, як юридичної особи АТ "Ощадбанк", в м.Києві, бо безготівкові грошові кошти мають особливу правову природу і їх місцем знаходження слід вважати місцезнаходження юридичної особи-банку, на рахунках якого вони знаходяться.

Суд першої інстанції вважає, що при цьому не доведено ніякими доказами, що всі кошти банку знаходяться виключно на території м. Києва, якщо його реєстрацію як юридичної особи здійснено у м. Києві. Таке не вбачається із положень законодавства та нормативних актів НБУ.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправомірно відхилено доводи позивача та приватного виконавця про те, що вирішальним в даному випадку для визнання місця знаходження майна боржника (грошових коштів) є місце реєстрації банківської установи, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

У разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).

За змістом пункту 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З аналізу означених норм Закону України «Про виконавче провадження», а також зокрема в цілому статей 13, 18, 26, 36, 48 цього Закону, вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

З огляду на викладене до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15, відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.

Отже, у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та/або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Суди при розгляді скарг на рішення, дії/бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 11 (або 12, або 28 у залежності від того, яка редакція Інструкції підлягає застосуванню) пункту 3 розділу III Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні послуги» грошові кошти існують в Україні у готівковій (формі грошових знаків) та безготівковій (формі записів на рахунках) формах.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги.

Банківська ліцензія - запис у Державному реєстрі банків про право юридичної особи або філії іноземного банку на здійснення банківської діяльності.

Видача банківської ліцензії - внесення Національним банком України до Державного реєстру банків запису про право юридичної особи або філії іноземного банку на здійснення банківської діяльності.

Згідно частини 1 статті 23 зазначеного Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України.

У відповідності до частини 1, 3 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Зазначене свідчить, що саме банк отримує ліцензію на здійснення банківської діяльності, а не його філії. У свою чергу філія забезпечує надання послуг від імені банку і грошові кошти знаходяться на рахунках відкритих у банку, який у даному випадку знаходиться в місті Києві (вул. Госпітальна, 12-г).

Забезпечення ж відокремлених підрозділів основними засобами та обіговими коштами не свідчить про наявність у відокремленого підрозділу статусу фінансової установи та не надає їй право самостійно надавати банківські послуги, адже такі послуги надаються відокремленим підрозділом від імені банку, тобто самим банком, як самостійною юридичною особою.

З огляду на те, що стягувачем було надано фактичні докази наявності відкритих рахунків боржника в банку, який зареєстровано в місті Києві (банківський рахунок - НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Державний ощадний банк України»), колегія суддів дійшла до висвку про те, що у приватного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

За вказаних обставин, відсутні підстави для визнання дій приватного виконавця неправомірними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №420/10502/20, від 08.09.2021 у справі №320/14048/20, від 08.09.2021 у справі №160/13052/20 не можуть бути застосована у даній справі, оскільки у зазначених справах приватний виконавець відкрив виконавче провадження за місцезнаходженням банківського рахунку, відкритого за кредитним договором між банком та боржником. Верховний Суд зазначив, що гроші банку на кредитних рахунках не можна ототожнювати із власними коштами божника. У наведених в ухвалі справах Верховним Судом не було досліджено обставин, які є предметом розгляду у даній справі, а саме обставин стосовно грошових коштів на рахунках у банку, а не у філії банку за її фактичним місцезнаходженням. Зазначені обставини не є подібними до правовідносин у даній справі і тому висновки у вказаних постановах не можуть бути враховані під час ухвалення рішення.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене вище, доводи скаржника є необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на дії приватного виконавця слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Пунктом 1 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21 прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 27.10.2022 у справі №925/791/21 скасувати.

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на дії приватного виконавця відмовити.

Матеріали справи № 925/791/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 27.04.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська