ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. Справа№ 910/6398/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Чорногуза М.Г.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі 910/6398/22 (суддя Гулевець О.В., повний текст рішення складено та підписано 16.11.2022)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "4 СЕЗОНИ"

до Головного управління розвідки Міністерства оборони України

про стягнення 38 882,66 грн

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « 4 СЕЗОНИ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління розвідки Міністерства оборони України про стягнення 38 882,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 38 882,66 грн (з урахуванням заяви про усунення недоліків), яка складається з: 32 202,79 грн - заборгованість за надання послуг по утриманню будинків та прибудинкової території; 5 644,60 грн - інфляційні нарахування; 1 035,28 грн - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про недоведеність факту існування у відповідача заборгованості перед позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі 910/6398/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скажник вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- не зважаючи на те, що конкретний строк сплати відповідачем відповідних внесків внутрішніми локальними актами позивача не визначений, відповідач зобов`язаний був щомісяця сплачувати такі внески в силу вказівок закону;

- приписами статті 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, однак пред`явлення відповідної вимоги шляхом подання до суду позову є однією з форм вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України.

26.12.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі 910/6398/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Чорногуз М.Г.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці з 28.12.2022 по 30.12.2022

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/28/23 від 09.01.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Михальська Ю.Б., Чорногуз М.Г.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/6398/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.01.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі 910/6398/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/6398/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

30.01.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 поновлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі 910/6398/22 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

14.02.2023 до канцелярії суду від Головного управління розвідки Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку відповідач просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач наголошує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту надання послуг, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Щодо тверджень позивача про те, що оскільки законодавство не містить положень про те, в якій формі повинна направлятись вимога боржнику, то такою вимогою є позов - відповідач зазначає, що судовому захисту підлягають вже порушені права позивача, а вимоги законодавства не ототожнюють позов і кредиторську вимогу.

22.02.2023 до канцелярії суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач наводить свої заперечення на доводи відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, співвласниками багатоквартирного будинку № 3-Г по вулиці М. Максимовича у місті Києві зареєстроване Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « 4 СЕЗОНИ».

Протоколом №1/2016 від 10.12.2016 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « 4 СЕЗОНИ», яким визначаються права та обов`язки учасників та механізм їх взаємовідносин.

Рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №3-Г, що знаходиться по вул. М. Максимовича у м. Києві , оформлене Протоколом №3/2018 від 08.12.2018, затверджений внесок на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5,60 грн/м2

Рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №3-Г, що знаходиться по вул. М. Максимовича у м. Києві , оформлене Протоколом №4/2019 від 07.12.2019, затверджений внесок на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6,65 грн/м2.

Рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №3-Г, що знаходиться по вул. М. Максимовича у м. Києві , оформлене Протоколом №6/2021 від 04.12.2021, затверджений внесок на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 9,00 грн/м2.

Головне управління розвідки Міністерства оборони України є власником квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 96 м1) та квартири АДРЕСА_2 (загальна площа 92.1 м2), що знаходяться у багатоквартирному будинку №3-Г по вул. М. Максимовича у м. Києві, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2022.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказує, що оскільки відповідач є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, утримання та обслуговування якого здійснюється ОСББ « 4 СЕЗОНИ», отже відповідач зобов`язаний щомісяця оплачувати затверджені органами управління ОСББ « 4 СЕЗОНИ» внески і платежі у рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт багатоквартирного будинку №3-Г, що знаходиться по вул. М. Максимовича у м. Києві та за утримання його прибудинкової території.

Також позивач зазначає, що у зв`язку з несплатою відповідачем внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_1 та за період з 01.08.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_2 позивачем нараховано та заявлено до стягнення борг по квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 21 015,00 грн та борг по квартирі АДРЕСА_2 у розмірі 11 187,79 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, позивачем також нараховані 5 644,60 грн - інфляційні нарахування та 1 035,28 грн - 3 % річних.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

За змістом статей 1, 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

За частинами першою-третьою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;21) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

За частиною другою статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому статтею 10 Закону № 417-VIII. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Статтею 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що цей Закон регулює відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні.

Загальні збори співвласників є вищим органом управління об`єднання, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (стаття 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

За приписами ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Підставою для нарахування заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_1 та за період з 01.08.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_2 стало рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , оформлені Протоколом №3/2018 від 08.12.2018, Протоколом №4/2019, Протоколом №6/2021 від 04.12.2021, якими було затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірах 5,60 грн/м2, 6,65 грн/м2, 9,00 грн/м2.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

За приписами ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка є власником приміщення в будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання спільного майна незалежно від членства в об`єднанні, а тому за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будинку така сума боргу підлягає стягненню (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 916/2197/13 (№ 3-28гс15), від 11.11.2015 у справі № 914/189/14 (№ 3-945гс15) та від 27.01.2016 у справі № 904/8242/14 (№ 3-1028 гс15)).

Тобто чинним законодавством на відповідача, як власника квартир, покладено обов`язок виконувати чинні рішення статутних органів ОСББ, якими, зокрема, є загальні збори учасників та правління ОСББ, брати участь в управлінні (утриманні) спільним майном та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

При цьому, судом першої інстанції відхилено доводи відповідача про те, що квартира АДРЕСА_2 виключена з числа службових приміщень та у відповідача відсутні відомості про приватизацію зазначеної квартири, з огляду на те, що відповідачем не надані докази на підтвердження приватизації вказаної квартири та вибуття її з власності відповідача, а згідно з відомостями, вказаними в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаної квартира є відповідач - Головне управління розвідки Міністерства оборони України.

Натомість, досліджуючи доведення позивачем факту надання послуг, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За період з 01.07.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_1 позивачем нараховано відповідачу внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 21 015,00 грн та по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.08.2019 по 01.06.2022 позивачем нараховано відповідачу внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 11 187,79 грн.

Суд наголошує, що рішеннями загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , оформлені Протоколом №3/2018 від 08.12.2018, Протоколом №4/2019, Протоколом №6/2021 від 04.12.2021, якими було затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території, не встановлено строк оплати внесків співвласниками.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодним з наведених протоколів не визначено порядку сплати внесків і платежів співвласниками, що ставить під сумнів правильність розрахунку позовних вимог.

Також рішення загальних зборів, яким би визначався загальний порядок сплати співвласниками внесків, позивачем не надано та Статутом ОСББ « 4 СЕЗОНИ» такий порядок теж не визначений.

Вказані обставини визнаються позивачем в поданій апеляційній скарзі.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з цим, суд констатує, що докази направлення та отримання відповідачем рахунків, претензії або іншої вимоги про сплату внесків у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки положеннями цієї статті не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. При цьому волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника.

На підтвердження викладених в позовній заяві обставин, позивачем надано Претензію-попередження від 16.04.2021 про сплату заборгованості у розмірі 13 337,90 грн (квартира АДРЕСА_1 ) та Претензію-попередження від 16.04.2021 про сплату заборгованості у розмірі 10 531,05 грн (квартира АДРЕСА_2 ), на підтвердження факту направлення якої позивач надав описи вкладення в цінні листи від 16.04.2021.

Судом перевірено, що відповідно до наданого позивачем опису вкладення від 16.04.2021 та Претензії-попередження від 16.04.2021 (квартира АДРЕСА_1 ) отримувачем є ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 та відповідно до наданого позивачем опису вкладення від 16.04.2021 та Претензії-попередження від 16.04.2021 (квартира АДРЕСА_2 ) отримувачем є ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

Отже, з наданих описів вкладення від 16.04.2021 не вбачається направлення претензій щодо оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території саме відповідачу у даній справі - Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України.

Крім того, позивачем не додано документу, що підтверджує надання поштових послуг з направлення Претензій-попереджень від 16.04.2021.

Відтак, судом першої інстанції обгрунтовано визнано вказані описи вкладення у цінні листи від 16.04.2021 неналежними доказами виконання позивачем вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо надсилання відповідачу вимоги на оплату.

При цьому, матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження направлення претензії відповідачу позивачем.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу квитанцій на оплату внесків за період з 01.07.2019 по 01.06.2022 по квартирі АДРЕСА_1 та по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.08.2019 по 01.06.2022, то, як правильно зауважив суд першої інстанції, у відповідача обов`язок по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території станом на момент звернення до суду не настав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до моменту подання позову строк виконання відповідачем обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку не настав, оскільки матеріали справи не містять доказів його обізнаності з розміром та порядком сплати відповідних внесків на утримання будинку.

Доводи скаржника про те, що приписами статті 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, однак пред`явлення відповідної вимоги шляхом подання до суду позову є однією з форм вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України судом сприймаються критично з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до Суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскільки приписами статті 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, то пред`явлення позову в рамках даної справи можна вважати вимогою в розумінні приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Однак, колегія суддів вважає необгрунтованими зазначені доводи та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником приписів законодавства, оскільки виходячи з наведених вище норм особа звертається до суду з метою захисту свого порушеного права, у той час як позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність свого порушеного права з боку відповідача станом на момент звернення до суду з даним позовом, яке б підлягало захисту.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку по квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 21 015,00 грн та по квартирі АДРЕСА_2 у розмірі 11 187,79 грн задоволенню не підлягають з огляду на недоведеність позивачем факту існування у відповідача заборгованості перед позивачем.

У зв`язку з вказаним, задоволенню відповідно не підлягають також похідні вимоги позивача щодо стягнення 5 644,60 грн - інфляційні нарахування та 1 035,28 грн - 3 % річних.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/6398/22.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/6398/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/6398/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку 4 СЕЗОНИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/6398/22- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/6398/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/6398/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Г. Чорногуз

Ю.Б. Михальська