ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"27" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1727/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф., розглянувши клопотання (вх. 4-22/23 від 26.04.2023р.) Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1 811 05 Bratislava) про забезпечення позову до подачі позову

В С Т А Н О В И В:

Заявник, Bonanza Investment GmbH, звернувся до Господарського суду Одеської області із клопотанням про забезпечення позову, яке фактично є заявою про забезпечення морської вимоги, в якій просить суд накласти арешт на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD ( ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт», накласти арешт на плавзасіб DUNIM-1 («Дуним-1») (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія), власник Ve Investment EOOD (ЕИК 205463278, Республіка Болгарія, прапор - Республіка Болгарія), що знаходиться в порт Рені, порт Кілія, порт Ізмаїл та заборонити ПАТ «Дунайсудноремонт» вчиняти будь-які дії з передачі буксира «Aliot» будь-яким третім особам.

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що Bonanza Investment GmbH 20 лютого 2023 року та RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O уклали міжнародну угоду про морське перевезення вантажу (концентрату руди ільменітової, в кількості 1600 тон). Відповідно до Угоди перевізник повинен був з 20 по 21 лютого 2023 року почати навантажувальні роботи в порту Ізмаїл (Україна) та відвантажувати в порт Констанца (Румунія). Згідно рахунку RB-F -2022-015 позивачем було сплачено вартість послуг у повному обсязі та перераховано 28 лютого 2023 року у розмірі 46136,25 EUR.

Заявник вказує, що при навантажені на баржу DUNIM 1 в порту Ізмаїл, 23 лютого 2023 року, екіпаж судна не перевірив цілісність трюму, та внаслідок чого при навантажені ча стина вантажу потрапила у підпалубний відсік, у кількості 35,778 тон. Згідно акту BARGE DRAFT SURVEY CERTIFICATE від 23 лютого 2023 року, було завантажено 1590,905 тон. Згідно акту BARGE Gauging Report від 08 березня 2023 року, було вивантажено 1555,127 тон. На борту баржі DUNIM 1 залишилось 35,778 тон концентрату ільменітової руди, що підтверджується актом DRAFT SURVEY CERTIFICATE, підписаний капітаном судна та представниками порту. Унаслідок чого наймачем було надано листа про сплату вартості вантажу згідно умов Угоди.

За посиланнями заявника, відповідач підтвердив отримання вимоги та запевнив про намір врегулю вати питання у досудовому порядку. Проте, до теперішнього часу пропозицій або сплати грошових коштів з боку відповідача не відбулось.

Як зазначає заявник, про втрату частину вантажу представники позивача повідомляли, ще 25 лютого 2023 року при завантажені, але представник перевізника, повідомив, що при розвантажені вантаж буде вилучено з під палубного відсіку. Далі вимогу про повернення вартості вантажу відповідач отримав 16 бе резня 2023 року, але до цього часу не задовольнив.

Як вказує заявник, на цей час, судно - буксир «Дунім-1» який орендовано відповідачем (УЕИН 47000244, прапор - Республіка Болгарія) знаходиться у порту Ізмаїл на ремонті (виконавець - ПАТ «Дунайсудноремонт»).

На переконання невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, так як: відповідач не має в Україні ані офісу, ані будь-якого майна, крім буксиру «Дуним-1»; буксир «Дуним-1» є таким майном, що може здійснювати зміну свого місцезнаходження шляхом переміщення за межі країни; відповідач вже кілька місяців ухиляється від сплати суми за втрату вантажу, що є значною -10978.84 доларів США.

Розглянувши клопотання Bonanza Investment GmbH про забезпечення позову, яке фактично є заявою про забезпечення морської вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В свою чергу іншим заходом забезпечення позову, відповідно до п.9 ч. 1 ст.137 ГПК України, є арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Отже, арешт морського судна є окремим видом забезпечення позову у вигляді накладення арешту, відмінність якого полягає у специфіці об`єкту такого накладення.

Положеннями ч. 2 ст.140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

У відповідності з ч. 2 ст. 30 ГПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ГПК України заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

За змістом статей 365, 366 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Умовами ч. 3 ст. 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі 915/641/18, від 13.01.2020 у справі № 908/510/19, від 04.02.2020 у справі № 918/104/18.

Отже, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України забезпечення судового процесу доказами покладено виключно на сторони у справі.

Порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (Конвенція) від 10.05.1952, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 3702-VI від 07.09.2011 та яка набула чинності для України 16.05.2012, а також главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України Арешт суден.

Так, Конвенцією визначено, що:

Морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше (п.п. Е п. 1 ст. 1);

Арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення (п. 2 ст. 1);

Судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портова або докова влада згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції (ст. 2);

З урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о", "р" або "q" пункту 1 статті 1 (п. 1 ст. 3);

Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт (п. 2 ст. 8);

Згідно зі ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України (КТМ), судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. При цьому, арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження його пересування, що здійснюється для забезпечення морських вимог під час перебування судна в морських портах України.

Відповідно до пункту 14 статті 42 КТМ, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна.

Частиною другою статті 43 КТМ визначено, що будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що плавзасіб DUNIM 1 знаходиться у порту Ізмаїл на ремонті (виконавець - ПАТ «Дунайсудноремонт»). Також в прохальній частині заявник зазначає, що плавзасіб знаходиться в порту Рені, порту Кілія.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відповідних посилань заявника до клопотання про забезпечення позову не надано.

Крім того, суд зазначає, що вказану обставину також не можливо встановити із даних, які містяться в міжнародній електронній базі даних географічних місцезнаходжень морських суден MarineTraffic, на веб-сайті - http://www.marinetraffic.com/.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 30 ГПК України щодо виключної підсудності справ про арешт судна та відсутність доказів, які б надавали можливість перевірити факт перебування плавзасобу DUNIM 1 в порту Ізмаїл на ремонті у ПАТ «Дунайсудноремонт», порту Рені, порту Кілія чи будь-якого іншого порту в межах території України для встановлення підсудності даної справи, суд відмовляє у задоволенні клопотаня про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна.

Крім того, суд звертає увагу що заявником до заяви не надано належних доказів які б підтверджували факт укладання відповідного контракту від 20.02.2023р. оскільки надана копія взагалі не містить підписів як фрахтувальника так і перевізника. Також суду зазначає, що надані до заяви копії перекладів документів нотаріально неапостильовані.

При цьому, суд зауважує, що відмова в задоволенні цього клопотання з наведених підстав не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою після врахування зазначених в цій ухвалі обставин із врахуванням положень ст. 74-79 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Наведене зумовлює постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання Bonanza Investment GmbH (вх. 4-22/23 від 26.04.2023р.) до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. про забезпечення позову до подачі позову.

Керуючись статтями 2, 13, 76, 79, 86, 136, 137, 140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Bonanza Investment GmbH (Getreidermarkt 14/34 Viena 1010 Austria) (вх. 4-22/23 від 26.04.2023р.) до RIVER BUNKER AND SUPPLY S.R.O. (Jelenia 1 811 05 Bratislava) про забезпечення позову до подачі позову відмовити.

Ухвала Господарського суду набирає законної сили ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя К.Ф. Погребна