ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.04.2023м. СумиСправа № 920/125/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/125/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Гофрапак (вул. Євгена Коновальця, буд. 29, офіс 4, м. Київ, 01133),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Руслан-Комплект (вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська область, 42000),

про стягнення 534 426 грн 96 коп.,

представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 534 426 грн 96 коп., в тому числі 328 198 грн 40 коп. заборгованості за поставлений товар, 119 859 грн 87 коп. пені, 28234 грн 05 коп. 10% річних, 58134 грн 64 коп. інфляційних втрат відповідно до договору поставки № 050122/1 від 05.01.2022. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судові витрати (8016 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору, 30 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу).

Ухвалою від 08.02.2023 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/125/23; задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Гофрапак про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно зі ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, що була надіслана відповідачу за адресою місцезнаходження, повернута до суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою.

27.03.2023 відповідач подав клопотання (вх. № 1069 від 27.03.2023), в якому просить суд надати можливість ознайомитися з матеріалами справи, поновити термін для подання відзиву та призначити розгляд справи за участю сторін. Відповідач зазначає, що ТОВ Руслан-Комплект не отримував позовну заяву та ухвалу суду.

Ухвалою від 28.03.2023 господарський суд задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Руслан-Комплект (вх. № 1069 від 27.03.2023); продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 14.04.2023; призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін на 17.04.2023, 11:30.

30.03.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи № 920/125/23 на підставі заяви про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 1069 від 27.03.2023).

Копія ухвали від 28.03.2023 була надіслана відповідачу за адресою місцезнаходження та на електронну адресу представника відповідача.

30.03.2023 позивач подав клопотання (вх. № 1983/23 від 30.03.2023), в якому просить суд здійснювати розгляд справи № 950/125/23 без участі позивача та його представника на підставі наявних у справі матеріалів.

Станом на 17.04.2023 відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

05.01.2022 між сторонами укладений договір № 050122/1 відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача товар, в асортименті і в кількості, встановлених договором, а відповідач зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором та первинними документами з постачання грошові кошти (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.5. договору найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість товару, що поставляється, вказуються у видаткових накладних, що мають юридичну силу Специфікацій у розумінні статті 266 Господарського кодексу України і є невід`ємними частинами договору, а також у податкових накладних, які складаються в електронній формі згідно з вимогами чинного податкового законодавства України.

Постачальник передає покупцю товар разом з товаросупровідними документами: рахунком-фактурою та видатковою накладною. Податкова накладна складається в електронній формі. Приймання-передача товару (партії товару) оформляється видатковою накладною. Датою передачі товару (партії товару) вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Підписанням видаткової накладної покупець підтверджує отримання товару (партії товару) в асортименті, в кількості, в якості та повну відповідність товару заявленому покупцем та погодженому в рахунку на оплату (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 4.1. договору ціна на кожне найменування товару за договором визначається виходячи з відпускних цін встановлених постачальником на момент отримання заявки покупця. Ціна договору становить суму всіх видаткових накладних підписаних сторонами за поставлений товар.

Відповідно до п. 4.2.1. договору розрахунки за товар між постачальником і покупцем відбуваються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в такий спосіб: протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту фактичної поставки товару покупцю (підписання сторонами видаткової накладної, товарно-транспортної накладної), але в будь - якому випадку не пізніше 19 (дев`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання покупцем від постачальника повідомлення про готовність товару до поставки (підпункт 2.1.1. пункту 2.1. договору), та отримання покупцем повного пакету документів по відвантаженню товару (рахунок-фактура, видаткова накладна, товаро-транспортна накладна).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 року (п. 8.1. договору).

Відповідно до видаткових накладних № 159 від 23.02.2022, № 152 від 17.02.2022, № 131 від 14.02.2022 позивач поставив відповідачу товар за договором на загальну суму 328 262 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 328 198 грн 40 коп.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 526, 629 ЦК України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що факт поставки позивачем відповідачу товару за договором на загальну суму 328 262 грн 40 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема видатковими накладними № 159 від 23.02.2022, № 152 від 17.02.2022, № 131 від 14.02.2022, що підписані сторонами, підписи скріплені печатками. Товар отримав представник відповідача, начальник відділу матеріально-технічного забезпечення Шарапов Василь Михайлович, на підставі довіреності від 05.01.2022 № 6, що видана на отримання товарно-матеріальних цінностей за договором № 050122/1 від 05.01.2022 та рахунків від ТОВ «Гофрапак» з правом підписання відповідних видаткових накладних чи будь-яких інших документів на підтвердження факту отримання товарів.

Відповідач не розрахувався своєчасно та повністю за отриманий товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача. Заборгованість відповідача становить 328 198 грн 40 коп. Доказів сплати боргу чи обґрунтованих заперечень проти позову відповідач не подав.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого за договором товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 328 198 грн 40 коп. заборгованості за товар.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач не оплатив товар, поставлений згідно з видатковими накладними № 159 від 23.02.2022, № 152 від 17.02.2022, № 131 від 14.02.2022 у встановлений договором строк - протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту фактичної поставки товару покупцю (підписання сторонами видаткової накладної).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.4. договору, у разі порушення покупцем строків оплати товару (по кожній партії окремо), покупець сплачує постачальнику 10% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та інфляційні за весь період прострочення платежу.

За прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару відповідачеві нараховані 10% річних в сумі 28234 грн 05 коп. за період з 16.03.2022 до 23.01.2023, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 58134 грн 64 коп. за період з 01.04.2022 по 31.12.2022, виходячи з суми заборгованості у розмірі 328 198 грн 40 коп.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 28 234 грн 05 коп. 10% річних, 58 134 грн 64 коп. інфляційного збільшення суми боргу.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3.1. договору у разі порушення покупцем строків оплати отриманого товару, на вимогу постачальника він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення, від вартості отриманого та неоплаченого товару, за кожен день прострочення.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату поставленого товару позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 119 859 грн 87 коп. за період з 16.03.2022 до 23.01.2023, виходячи з суми заборгованості у розмірі 328 198 грн 40 коп.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 925/1386/19, приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 Цивільного кодексу України має бути визначений. При цьому перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У постанові від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначив, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду відхилив доводи заявника касаційної скарги про необхідність врахування правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19, оскільки дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19 та уточнив правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України.

З урахуванням положень ст. 251, 252 ЦК України, суд встановив, що п. 5.3.1. договору № 050122/1 від 05.01.2022 не містять ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначення "до дати фактичного виконання", тощо.

Умову, передбачену зазначеним пунктом договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає правомірним нарахування пені протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України.

З урахуванням умов п. 4.2.1. договору, відповідач був зобов`язаний оплатити товар отриманий за видатковою накладною № 131 від 14.02.2022 у строк до 28.02.2022 включно (прострочення оплати - з 01.03.2022), за видатковою накладною № 152 від 17.02.2022 - у строк до 03.03.2022 включно (прострочення оплати - з 04.03.2022), за видатковою накладною № 159 від 23.02.2022 - у строк до 09.03.2022 включно (прострочення оплати - з 10.03.2022).

За цих обставин, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 57 404 грн 55 коп., нарахованої протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (в межах періоду нарахування згідно з розрахунком позивача), в тому числі: 13 968 грн 37 коп. за період з 16.03.2022 до 01.09.2022, виходячи з суми заборгованості в розмірі 83 172 грн 20 коп.; 15 399 грн 97 коп. за період з 16.03.2022 до 04.09.2022, виходячи з суми заборгованості в розмірі 89 506 грн 20 коп.; 28 036 грн 21 коп. за період з 16.03.2022 до 10.09.2022, виходячи з суми заборгованості в розмірі 155520 грн 00 коп.

У задоволенні позову в іншій частині, щодо стягнення з відповідача пені в сумі 62 455 грн 32 коп., суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Розрахунки перевірені судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій на сайті https://ips.ligazakon.net/calculator/ff; результати долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 № 922/445/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд встановив, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в сумі 30 000 грн 00 коп. підтверджується договором про надання правової допомоги від 02.01.2023 з додатком № 1, розрахунком наданих послуг від 10.01.2023, актом прийому-передачі наданих послуг від 10.01.2023, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.01.2023, видатковим касовим ордером від 10.01.2023, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1112009 від 02.01.2023, свідоцтвом на право на зайняття адвокатською діяльністю № 1405 від 21.03.2014.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 10.01.2023 та розрахунку наданих послуг від 10.01.2023 адвокатом відповідачу надані такі послуги: зібрання доказів, вивчення та аналіз документів, наданих замовником для судового захисту інтересів у справі про стягнення заборгованості (0,5 год.); здійснення консультації замовника щодо способу захисту порушених прав (0,5 год.); здійснення огляду судової практики у спорах суміжних із предметом спору замовника (1 год.); написання позовної заяви та формування додатків до неї, здійснення розрахунку штрафних санкцій за прострочення контрагентом строку оплати за договором (4 год.). Всього надано послуг на загальну суму 30 000 грн 00 коп. Винагорода адвоката за надання правової допомоги за договором становить 5 000 грн 00 коп. за одну годину роботи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про часткову відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу (в сумі 18000 грн 00 коп.), з урахуванням таких критеріїв, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, завищення розміру вартості послуг адвоката щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи. Суд враховує, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження за клопотанням позивача, спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Суд вважає, що у спірних правовідносинах обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, зважаючи на складність справи, є розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката в сумі 12 000 грн 00 коп., з розрахунку 2000 грн 00 коп. за годину роботи.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 7079 грн 57 коп., витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10597 грн 63 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Руслан-Комплект (вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2В, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Гофрапак (вул. Євгена Коновальця, буд. 29, офіс 4, м. Київ, 01133, ) 328 198 грн 40 коп. заборгованості за поставлений товар, 57 404 грн 55 коп. пені, 28 234 грн 05 коп. 10% річних, 58 134 грн 64 коп. інфляційних втрат, 7079 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору, 10 597 грн 63 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 25.04.2023.

Суддя Д. В. Вдовенко