ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/5049/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Хотенець П.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська,126, )
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод імені В.О Малишева" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №009дп від 01.01.2017 та Договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2 270, 00 грн.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева", яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 5049/21 від 22.12.2021) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/5049/21 постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статей 250, 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподанням відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не поданням позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

13.01.2022 відповідачем ОСОБА_1 до канцелярії суду подано відзив на позов (вх. № 667), в якому останній зазначає, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі та, крім іншого, просить зупинити провадження у справі № 922/5049/21 до розгляду іншої господарської справи №5023/10655/11 (922/111/22).

Відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

25.01.2022 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив (вх.1715), в якій останнім зазначено, крім іншого, що станом на 21.01.2022 за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат на електроенергію за жовтень 2020 року-листопад 2020, січень 2021 - березень 2021 в сумі 12007,38 грн. відсутня, однак, враховуючи, що вищезазначена заборгованість відповідачем погашена 30.12.2021 та 11.01.2022, позивачем нараховується пеня у розмірі 840,09 грн., 3% річних у розмірі 275,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 834,88 грн.

Відповідь на відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

25.01.2021 позивачем до канцелярії суду подано заяву про зменшення розмір позовних вимог (вх.1715), в якій останній просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №009дп від 01 січня 2017 року заборгованість за травень 2020 року, червень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року у розмірі 19 291,80 грн, з яких: 15 330,97 грн - сума основного боргу; 755,44 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 400,82 грн - 3% річних; 1 271,48 грн - сума інфляційного збільшення; 1 533,09 грн - штраф у розмірі 10% від суми заборгованості відповідно до п. 3.9 Договору.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат зі сплати податку на землю за січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року - червень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року в сумі - 4 490,86 грн, з яких: 3 716,84 грн - сума основного боргу за січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року - червень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року; 215,23 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 142,38 грн - 3 % річних; 416,41 грн - інфляційні втрати.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 штрафні санкції у розмірі 1950,96 грн, з яких 840,09 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 275,99 грн 3 % річних; 834,88 грн - інфляційних втрат.

- стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 04.02.2022 клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №922/5049/21, викладене у відзиві на позовну заяву (вх. №667 від 13.01.2022) - задоволено. Провадження у справі 922/5049/21 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 922/111/22. Зобов`язано сторони повідомити суд про результати розгляду справи № 922/111/22 та набрання у вказаній справі судовим рішенням законної сили.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/111/22 від 04.08.2022 в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 25.08.2022.

Ухвалою суду від 26.01.2023 провадження у справі № 5023/10655/11 (922/5049/21) поновлено. Ухвалено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.02.2023 до суду від позивача надійшли пояснення (вх.№4283), в яких останній, крім іншого, зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.01.2022 №002-16/013/255.

Судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" копію ухвали суду від 26.01.2023 направлено цінним листом на адресу місце проживання відповідача (вих. № 801549, трек-номер Укрпошти - 859).

Проте, від відповідача заперечень на відповідь на відзив, заяв, клопотань не надійшло, а відтак відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом.

В той же час, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №5023/10655/11 (922/5049/21) розглядається судом за наявними у ній документами.

Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Так, відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 (із змінами) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, та те, що суддя Яризько В.О. з 03.04.2023 по 11.04.2023 включно знаходився в щорічній відпустці, суддя Усатий В.О. з 10.04.2023 по 21.04.2023 включно знаходився на лікарняному, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 248 ГПК України.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх.1715 від 25.01.2021), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.01.2017 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та фізичною особою-підприємцем Драчовим Юрієм Валерійовичем, які в подальшому іменуються сторони, укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №009дп (далі - Договір № 009дп).

29.11.2019 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та фізичною особою-підприємцем Драчовим Юрієм Валерійовичем укладено Додаткову угоду №1 до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №009дп.

01.07.2020 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та фізичною особою-підприємцем Драчовим Юрієм Валерійовичем укладено Додаткову угоду №2 до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №009дп.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 009дп в редакції Додаткової угоди №2 від 01.07.2020, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлову будівлю на торгівельному майданчику «Малишевський» (нежитлова будівля (офісна будівля), літ. «Г-1») інвентарний №000573, загальною площею - 48,7 м2, що перебуває на балансі Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та розташоване за адресою м. Харків, вул. Плеханівська, 126 (далі - майно).

Пунктом 3.1 Договору №009дп передбачено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 12 числа місяця, наступного за розрахунковим, і спрямовується: 30% від суми орендної плати до Державного бюджету на р/р 0003 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області, одержувач коштів управління Державної казначейської служби України у УК Дзержинському районі, ідентифікаційний код 37999654, МФО 851011, код платежу 22080300, а 70% від суми орендної плати на рахунок орендодавця. До числа 15 місяця, наступного за розрахунковим, орендар зобов`язаний надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України).

Згідно п. 3.2 Договору №009дп в редакції Додаткової угоди №2 від 01.07.2020 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року (із змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції - грудень 2019) З 196,37 грн (згідно Додатку 2).

Відповідно до п. 3.5 Договору №009дп орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. п. 3.8 Договору № 009дп орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному пунктом 3.1 Договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.9 Договору № 009дп у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до державного бюджету та орендодавцю, підлягає заліку в рахунок подальших платежів.

Згідно п. 5.2 Договору №009дп орендар зобов`язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. п. 9.1, 9.2 Договору № 009дп за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. За цим договором орендодавець вправі застосовувати щодо орендаря всі види оперативно-господарських санкцій, передбачених статтею 236 Господарського кодексу України.

На виконання розділу 2 Договору №009дп орендодавець передав, а орендар прийняв в платне користування майно, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 01.01.2017 року, який є Додатком №1 до Договору №009дп.

Позивач вказує, що в порушення умов Договору, відповідач не сплатив орендну плату в повному обсязі, так у останнього утворилась заборгованість у розмірі 15330, 97 грн., а саме:

- за травень 2020 року у розмірі 580,52 грн.;

- за червень 2020 року у розмірі 1444,90 грн.;

- за вересень 2020 року у розмірі 1604,08 грн.;

- за жовтень 2020 року у розмірі 1770,97 грн.;

- за листопад 2020 року у розмірі 1794,00 грн.;

- за грудень 2020 року у розмірі 323,02 грн.;

- за січень 2021 року у розмірі 1833,67 грн.;

- за лютий 2021 року у розмірі 1852,01 грн.;

- за березень 2021 року у розмірі 1833,50 грн.;

- за квітень 2021 року у розмірі 1896,68 грн.;

- за травень 2021 року у розмірі 347,62 грн.

Станом на день розгляду справи по суті, заборгованість відповідачем не сплачено в повному обсязі, а тому такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку та стягненню за Договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №009дп від 01.01.2017 - 15 330,97 грн основного боргу, а також пені у розмірі 755,44 грн, 3% річних у розмірі 400,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 271,48 грн та штраф у розмірі 1 533,09 грн .

Крім того, 01.01.2017 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та фізичною особою-підприємцем Драчовим Юрієм Валерійовичем , які в подальшому іменуються сторони, укладено Договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп (далі - Договір №020дп).

28.03.2019 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та фізичною особою-підприємцем Драчовим Юрієм Валерійовичем укладено Додаткову угоду №2 до Договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 020дп орендодавець забезпечує обслуговування та експлуатацію нежитлової 1-поверхової цегляної офісної будівлі на торговому майданчику «Малишевський», літ. «Г-1» інвентарний №000573 (далі - Майно), загальною площею - 48,7 м2, за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, що перебуває на балансі орендодавця, а орендар бере участь у витратах орендодавця по виконанню вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих орендодавцем з цим договором та інших обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3 Договору №020дп оплата експлуатаційних послуг на утримання будівлі, компенсацію з оплати обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством та надання комунальних послуг встановлюється згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору. Оплата експлуатаційних послуг на утримання будівлі та сплата земельного податку та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних фондів цільового призначення, вноситься орендарем на рахунок орендодавцю, не пізніше 12 числа кожного місяця наступного за розрахунковим на підставі акту наданих послуг, підписаного обома сторонами, та рахунку-фактури. Оплата експлуатаційних послуг на утримання будівлі здійснюється до моменту повернення орендарем орендованого майна орендодавцю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання- передачі.

Згідно з вимогами п. 3.2.3 Договору № 020дп орендар зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані експлуатаційні послуги на утримання майна.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №020дп в редакції Додаткової угоди №2 види оплат за Договором поділяються, зокрема, на відшкодування плати податку на землю та електропостачання.

Згідно з п. 5.1 Договору №020дп за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цими Договорами.

Згідно з п. 5.2 Договору №020дп у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми за кожен день порушення.

Позивач зазначає, що у порушення вимог п. 3.2.3 Договору №020дп орендар відшкодування плати з податку на землю за січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року - червень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року не здійснив, внаслідок чого за відповідачем обліковується борг у розмірі 3 716,84 грн.

Станом на день розгляду справи по суті, заборгованість відповідачем по відшкодуванню плати з податку на землю не сплачена , а тому такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку та стягненню за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат зі сплати податку на землю за січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року - червень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року в сумі - 4 490,86 грн, з яких: 3 716,84 грн - сума основного боргу; 215,23 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 142,38 грн - 3 % річних; 416,41 грн - інфляційні втрати.

Крім того, у порушення вимог п. п. 3.2.3 Договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 орендар відшкодування витрат за електроенергію за листопад 2020 року, січень 2021 року - березень 2021 року сплатив не у строк встановлений Договором, внаслідок чого позивачем нарахована 840,09 грн - пеня, 275,99 грн 3 % річних, 834,88 грн інфляційні втрати за порушення строку оплати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За приписами ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання вимог вказаного договору оренди відповідачем було прийнято в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 01.01.2017.

На підтвердження заборгованості з орендної плати, позивачем долучено до матеріалів справи наступні акти:

- акт № ДП-0001362 здачі-прийняття робіт (надання послуг) - оренда приміщення за травень 2020 року становить 2 884,03 грн.;

- акт № ДП-0001615 здачі-прийняття робіт (надання послуг) - оренда приміщення за червень 2020 року становить 2 889,80 грн. ;

- акт № ДП-0002361 здачі-прийняття робіт (надання послуг) - оренда приміщення за вересень 2020 року становить 1 753,44 грн. ;

- акт здачі-прийняття робіт (повернення послуг) №ДП-0000052 на суму 1442,02 грн. (травень);

- акт здачі-прийняття робіт (повернення послуг) №ДП-0000051 на суму 1437,70 грн. (квітень);

- акт здачі-прийняття робіт (повернення послуг) №ДП- 0000053 від 21.05.2021 на суму 1 444,90 грн. (червень).

З матеріалів справи вбачається, що оренда приміщення за жовтень 2020 року становить 1 770,97 грн, про що було позивачем виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002184 від 31.10.2020; оренда приміщення за листопад 2020 року становить 1794,00 грн, про що позивачем було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002396 від 30.11.2020; оренда приміщення за грудень 2020 року становить 1 810,14 грн, про що позивачем було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002593 від 31.12.2020; оренда приміщення за січень 2021 року становить 1 833,67 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000132 від 31.01.2021; оренда приміщення за лютий 2021 року становить 1852,01 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000362 від 28.02.2021; оренда приміщення за березень 2021 року становить 1833,50 грн. про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000571 від 31.03.2021; оренда приміщення за квітень 2021 року становить 1 896,68 грн. про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000754 від 30.04.2021; оренда приміщення за травень 2021 року становить 1921,42 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000961від 31.05.2021.

Позивачем зазначено, що відповідач не здійснив оплату за Договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №009дп від 01.01.2017в повному обсязі і станом на день розгляду справи по суті заборгованість відповідача становить 15 330,97 грн.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у Договорі та не виконав свій обов`язок зі сплати орендної плати, ДОКАЗІВ ПРОТИЛЕЖНОГО СУДУ НЕ НАДАВ, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання зі здійснення своєчасної та повної сплати орендних платежів за період з травня 2020 по травень 2021 на суму 15330,97 грн, а отже позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи і тому підлягають задоволенню.

Суд критично ставить до доводів позивача в частині того, що останній підписав Додаткову угоди №2 від 01.07.2020 до Договору оренди №009дп від 01.01.2017 не читаючи, оскільки, уклавши Додаткову угоду №2 від 01.07.2020 до Договору оренди №009дп від 01.01.2017, сторони погодилися з передбаченими у ній умовами щодо розміру орендної плати, і кожна зі сторін беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в її умовах, які в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.

Окрім того, суд зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області в справі № 5023/10655/11 (922/111/22) відмовлено в задоволенні позову фізичної особи-підприємця Драчова Юрія Валерійовича про визнання недійсним пункт 3.2.1. Договору оренди №009 дп від 01.01.2017р., укладеного між Драчовим Юрієм Валерійовичем та Державним підприємством "Завод імені В.О Малишева", який включено до тексту договору додатковою угодою №2 від 01.07.2020. Зазначене рішення набрало законної сили 25.08.2022.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 400,82 грн та 1271,48 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань з сплати орендарем, підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене надає право позивачу на нарахування відповідачу інфляційних та річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційні, суд констатує, що його здійснено арифметично вірно. Перевірка розрахунку судом здійснювався за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон. Суд зазначає, що можливість використання зазначеного інструменту визнається і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 14.02.2018 у справі № 917/1622/16.

За таких обставин, суд також приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 400,82 грн. за період прострочення платежів за загальний період з 13.06.2020 по 17.12.2021, а також 1271,48 грн інфляційних за період прострочення цих же платежів з травня 2020 по грудень 2021 року включно.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 755,44 грн та штрафу у розмірі 1 533,09 грн, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст. ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. п. 3.8 Договору № 009дп орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному пунктом 3.1 Договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.9 Договору № 009дп у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до державного бюджету та орендодавцю, підлягає заліку в рахунок подальших платежів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу та пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд дійшов висновку, що він є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат зі сплати податку на землю за у сумі 3 716,84 грн за січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року - червень 2020 року, жовтень 2020 року - травень 2021 року.

Судом встановлено, що згідно акту № ДП-0000070 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат зі сплати податку на землю за січень 2020 року становить 285,91 грн. Згідно акту № ДП-0000332 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат зі сплати податку на землю за лютий 2020 року становить 285,91 грн. Згідно акту № ДП-0000912 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат зі сплати податку на землю за квітень 2020 року становить 285,91 грн. Згідно акту № ДП-0001217 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат зі сплати податку на землю за травень 2020 року становить 285,91 грн. Згідно акту № ДП-0001473 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат зі сплати податку на землю за червень 2020 року становить 285,91 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відшкодування витрат зі сплати податку на землю за жовтень 2020 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002119 від 31.10.2020. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за листопад 2020 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002280від 30.11.2020. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за грудень 2020 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0002505 від 31.12.2020. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за січень 2021 року становить 963,40 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000209 від 31.01.2021. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за лютий 2021 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000312 від 28.02.2021. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за березень 2021 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000472 від 31.03.2021. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за квітень 2021 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000663 від 30.04.2021. Відшкодування витрат зі сплати податку на землю за травень 2021 року становить 285,91 грн, про що було виставлено рахунок-фактуру №ДП-0000863 від 31.05.2021.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власно сті.

Згідно зі ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок та землекористувачі, об`єктами оподаткування - земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обов`язку за спірним договором у заявлений позивачем період та/або спростовували б суму заявленого боргу.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку у розмірі 3716,84 грн. є законними, обґрунтованими, не спростованими відповідачем, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 215,23 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 5.1 Договору №020дп за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цими договорами.

Згідно з п. 5.2 Договору №020дп у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми за кожен день порушення.

Перевіривши розрахунок пені, який здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 215,23 грн. є обґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення 142,38 грн 3 % річних та 416,41 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, який здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 142,38 грн 3 % річних та 416,41 грн інфляційних втрат є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про стягнення 840,09 грн пені, 275,99 грн 3 % річних, 834,88 грн інфляційних втрат за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 з відшкодування витрат зі сплати електроенергії у зв`язку з порушенням строків оплати, суд зазначає наступне.

Позивачем на підтвердження витрат на електроенергію долучено до матеріалів позовної заяви наступні акти здачі-приймання робіт (надання послуг):

- акт №ДП-0002808 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат на електроенергію за листопад 2020 року становить 3 341,71 грн.;

- акт №ДП-0000119 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат на електроенергію за січень 2021 року становить 3 730,97 грн.;

- акт №ДП-0000374 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат на електроенергію за лютий 2021 року становить 1 470,58 грн.;

- акт №ДП-0000593 здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат на електроенергію за березень 2021 року становить 2 293,36 грн.

Як вказує позивач, суму основної заборгованості відповідачем було сплачено лише після подачі позову до суду, а саме 30.12.2021 та 11.01.2022.

У порушення вимог п. 3.2.3 Договору №020дп орендар відшкодування витрат за електроенергію за листопад 2020 року, січень 2021 року - березень 2021 року не сплатив вчасно , внаслідок чого позивачем нараховано 840,09 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми.

Згідно з п. 5.1 Договору №020дп за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цими договорами.

Згідно з п. 5.2 Договору №020дп у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми за кожен день порушення.

Перевіривши розрахунок пені, який здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 840,09 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, який здійснений позивачем, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 275,99 грн 3 % річних та 834,88 грн інфляційних втрат є обґрунтованими.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України. Враховуючи задоволеня позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №009дп від 01 січня 2017 року заборгованість у розмірі 19 291,80 грн, з яких: 15 330,97 грн сума основного боргу; 755,44 грн пеня; 400,82 грн 3% річних; 1 271,48 грн інфляційних втрат; 1533,09 грн штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат зі сплати податку на землю у розмірі 4 490,86 грн, з яких: 3716,84 грн сума основного боргу; 215,23 грн - пеня; 142,38 грн 3 % річних; 416,41 грн інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання нерухомого майна №020дп від 01.01.2017 заборгованість з відшкодування витрат зі сплати електроенергії у розмірі 1950,96 грн., з яких 840,09 грн пеня; 275,99 грн 3 % річних; 834,88 грн інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська,126, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "24" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий В.О. Яризько П.В. Хотенець