ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023м. ХарківСправа № 922/294/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фертчем", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-АБ", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Горева К.С.

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фертчем", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-АБ", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 803 210,24 грн. заборгованості, з яких: 508 318,06 грн. основний борг, 152 088,87 грн. інфляційні втрати, 21 934,00 грн. три проценти річних, 19 205,71 грн. пеня, 101 663,60 грн. штраф. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №23/02 від 17.02.2021 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 26.01.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заг18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22 Верховний Суд зробив висновок, що якщо судове рішення направлено судом за поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення суду. ГПК України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/294/23 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фертчем" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротех-АБ" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №23/02, відповідно до розділу 1 якого, цей Договір розроблено у відповідності до чинного цивільного законодавства України, за цим Договором в терміни, визначені Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар, та оплатити його на умовах даного Договору. У відповідності з даним Договором Постачальник зобов`язується поставляти Товар, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати Товари у відповідності з термінами даного Договору, та у відповідності з номенклатурою, асортиментом, кількістю і цінами, погодженими Сторонами та визначеними в Специфікаціях, Товарно-транспортних накладних, електронних погоджених замовленнях та рахунках-фактурах, при цьому і одні і інші, за винятком електронних погоджених замовлень, являються невід`ємними частинами даного Договору. Сторони домовились, що Товар поставляється Партіями. Сторони домовились, що в разі поставки Товару, який не обумовлено Специфікацією, Первинний документ, яким оформлена поставка такого Товару, має силу Специфікації і до нього застосовуються всі умови Договору, що застосовуються для Специфікації. Підписанням цього Договору Сторони засвідчують, що надають повноваження та права особам, які від їх імені складають та підписують Первинні документи, яким надана сила Специфікації, на складання та підписання таких документів, в тому числі щодо визначення асортименту, кількості та ціни Товару. Сторони погодили, що кількість поставленого Товару в Партії може бути меншою, ніж визначено в Специфікації, в залежності від фактичної наявності Товару у Постачальника. В такому разі фактична кількість Товару поставленого в Партії погоджується Сторонами підписанням Первинного документа про поставку Товару. Загальна кількість Товару по Договору визначається на підставі всіх Первинних документів, складених протягом терміну дії Договору.

У розділі 2 договору, сторони погодили, що ціни Товарів визначаються Сторонами як договірні. Кількість та ціни Товарів вказуються у Специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами. Ціни на Товар, який поставляється за цим Договором, включають в себе витрати на упаковку, маркування, та ПДВ. Загальна сума Договору визначається шляхом складання підсумкових сум по Специфікаціям та/або Первинних документів до Договору. Визначення та застосування еквіваленту іноземної валюти: Сторони домовились, що грошовий еквівалент всіх грошових зобов`язань Покупця по цьому Договору визначається відповідно до положень ч. 2 ст. 524 та ст. 533 ЦК України курс Євро до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного Договору, якщо інше Сторони не погодять в Специфікації. У разі зміни курсу гривні до Євро, Сторони проводять перерахунок (дооцінку) вартості поставленого Покупцю Товару. У тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу Євро до гривні на день проведення розрахунків за поставлений Товар (перерахування коштів, звернення з відповідним позовом до суду), відвантаження Товару в рахунок погашення заборгованості є відмінним від курсу відповідної іноземної валюти на день укладення Додатку(ів), оплата грошових коштів за отриманий Товар, відбувається відповідно до курсу Євро до гривні на дату, що передує даті здійснення розрахунку (курс продажу Євро згідно даних опублікованих на сайті: http://mezhbank.org.ua (показник - Архів торгів - Продаж - Максимум), у разі відсутності потрібної інформації Сторони користуються даними опублікованими на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/ (показник - Ринкові курси - Продаж). У виняткових випадках (відсутність з будь-яких причин інформації на зазначених сайтах) Постачальник, за зверненням Покупця, повідомляє в письмовому вигляді, факсимільним зв`язком або на зазначену електронну адресу Покупцю курс гривні до Євро за яким буде здійснено розрахунок, перерахунок (дооцінку) вартості товару поставленого Покупцю. Ціна Товару, що виражена в національній валюті, може бути змінені Постачальником у разі зміни курсу продажу Євро більше З%, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує дню зміни ціни, за даними Інтернет сторінки: http://minfm.com.ua, в рубриці Міжбанк http://minfm.com.ua/currency/mb/, при цьому фактична ціна поставленні партії Товарів, що виражена в еквіваленті іноземних валют Євро є незмінною на весь період дії цього Договору поставки. Під курсом Євро до гривні в цілях обліку виконання зобов`язань за цим Договором буде розумітися курс продажу (євро до гривні) ASK міжбанківського ринку України (www.minfin.com.ua/cun-ency/mb/eur/), що склався на попередній день. Постачальник не зобов`язаний надсилати Покупцю жодних листів, повідомлень, перерахунків тощо, щодо вартості Товару, який підлягає оплаті. При намірі сплатити повну вартість Товару, Покупець самостійно визначає суму заборгованості у відповідності за погодженою у п. 2.6. Договору сторонами формулою.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору, Поставка Товару оформлюється Первинним документом, підписаним обома Сторонами. Підписанням Первинного документа Сторони засвідчують, що зазначений в ньому Товар переданий Постачальником та прийнятий Покупцем, в кількості, асортименті та за ціною узгодженою Сторонами, зовнішні ознаки якості Товару та його упаковка відповідають умовам даного Договору. Підписання Первинного документу, що виписані в період дії даного Договору, засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування, Товару, тощо.

У розділі 10 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині невиконаних зобов`язань, які виникли протягом дії цього Договору, до повного їх виконання. Якщо жодна із Сторін не виявить письмово бажання його припинити то він вважається поновленим на один рік, починаючи з дати закінчення його дії. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі Сторін від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, до Договору поставки №23/02 від 17.02.2021 Сторонами було укладено Додаток 2 - Специфікацію №2 від 09 квітня 2021 року, відповідно до якої: вартість замовленого Товару складає 18 426,00 Євро, що станом на 09.04.2021 є еквівалентом 612 316,14 грн.; оплата здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 30% передоплати від загальної вартості товару до 09.04.2021, а саме: 5 527,80 Євро, платіж здійснюється у національній валюті України, за курсом продажу безготівкового Євро на міжбанківській валютній біржі; наступний платіж у розмірі 30% від загальної вартості товару згідно Специфікації 2, а саме: 5 527,80 Євро здійснюється до 01.08.2021; остаточний розрахунок у розмірі 40% від загальної вартості товару згідно Специфікації 2, а саме: 7 370,40 Євро здійснюється до 01.10.2021.

Термін поставки товару до 20 квітня 2021 року (п. 5 Специфікації).

На виконання умов Договору, а також умов погоджених у Специфікації №2, позивач поставив, а відповідач прийняв мінеральне добриво Фертінагро марки Дюрасоп ФОС у біг-бегах по 600 кг. на загальну суму 612 316,14 грн., що підтверджується видатковою накладною № 280 від 13 квітня 2021 року та товарно-транспортною накладною №307 від 13.04.2021.

З оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за 17.02.2021-12.01.2023 вбачається, що відповідачем 09 квітня 2021 року було перераховано на поточний рахунок позивача кошти в розмірі 100 000,00 грн. та 13 квітня 2021 року було перераховано кошти в розмірі 83 694,87 грн., тобто 30 % від загальної вартості товару.

Позивач вказує на те, що зобов`язання з оплати вартості поставленого Товару відповідачем виконані частково, з порушенням погоджених Сторонами строків, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12 898,20 Євро. Керуючись погодженою формулою для визначення суми, що підлягає оплаті, сума заборгованості станом на день подання позовної заяви становить (39,41:33,2311) х 12 898,20=15 296,45 Євро, що за курсом визначеному у Специфікації № 2 еквівалентно 508 318,06 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховані до стягнення з відповідача 152088,87 грн. інфляційних втрат, 21934,00 грн. три проценти річних, 19205,71 грн. пені та 101663,60 грн. штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови. Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач факту отримання від позивача товару не заперечив та не спростував, правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриманий товар у повному обсязі не надав. Таким чином, оскільки строк оплати за договором настав, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача у сумі 508318,06 грн. матеріалами справи підтверджена, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 101663,60 грн. штрафу, 19205,71 грн. пені, 152 088,87 грн. інфляційних втрат та 21 934,00 грн. три проценти річних нарахованих відповідачу за порушення зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому суд зазначає, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу статей 217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17).

У п. 6.3 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність Товар за цим Договором Покупець добровільно сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу, у відповідності до ст. 259 ЦК України, таке нарахування продовжується до трьох років.

За положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем господарського зобов`язання, свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що останній виконано арифметично вірно, згідно з нормами чинного законодавства та у відповідності до умов договору.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-АБ" (61202, м. Харків, вул. Ахсарова, 18, кв. 233, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фертчем" (65023, м, Одеса, Польський узвіз, 6, ) - 508 318,06 грн. основного боргу, 152 088,87 грн. інфляційних втрат, 21 934,00 грн. три проценти річних, 19 205,71 грн. пені, 101 663,60 грн. штрафу та 12 048,16 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фертчем" (65023, м, Одеса, Польський узвіз, 6, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротех-АБ" (61202, м. Харків, вул. Ахсарова, 18, кв. 233, ).

Повне рішення підписано 25 квітня 2023 року.

Суддя О.В. Погорелова