РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2023Справа № 910/647/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "СВ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн"

про стягнення 200000 грн.

за участі представників:

від позивача: Цурка Н.О.

від відповідача: Гріденко Т.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "СВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн" про стягнення 200000 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

20.01.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

08.02.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

13.02.2023 від позивача через відділ діловодства та документообігу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 760240 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Протокольною ухвалою суду від 06.04.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Дане клопотання відповідача мотивоване тим, що позивач зловживає своїми процесуальним правами відповідно до пункту 2 частини 2 статті 43 ГПК України, оскільки звернувся до суду в межах справи № 910/2246/23 з аналогічним предметом та підставами позову, що розглядаються в даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина 3 статті 43 ГПК України).

Як слідує з ухвали Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/2246/23, предметом спору в указаній справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн" на користь Приватного підприємства "СВ" нарахованих за договором оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121 пені в розмірі 151227,11 грн., трьох процентів річних у сумі 19460,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 145382,63 грн.

У той же час, предметом спору в даній справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн" на користь Приватного підприємства "СВ" лише основної заборгованості в розмірі 760240 грн. за договором оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про подання Приватним підприємством "СВ" декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, оскільки предмети спору в справі № 910/2246/23 та в даній справі є відмінними.

З огляду на наведене, суд протокольною ухвалою від 06.04.2023 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

19.04.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн" про долучення доказів залишено без розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що належним чином виконував умови договору та повністю заплатив орендну плату за лютий 2022 року. Утім, після введення воєнного стану, на прохання представника позивача частково звільнити орендоване приміщення для розміщення гуманітарної допомоги, відповідач передав ключі від орендованого приміщення та з 08.04.2022 не мав до нього доступу. Відповідач наголосив, що протиправна поведінка позивача призвела до фактичної неможливості користуватися орендованим приміщенням та до втрати обладнання відповідача, що там знаходилося. При цьому, між сторонами велися усні перемовини щодо зменшення розміру орендної плати, однак жодних домовленостей не досягнуто. Одночасно, відповідач не заперечує проти розірвання договору, проте вважає за необхідне повернути гарантійний платіж.

У запереченнях на відзив позивач наголосив, що у відзиві відповідач визнав передачу ключів від орендованого приміщення позивачем представнику відповідача Зданковичу В., відтак позивач не може бути визнаний винним у неможливості доступу відповідача до такого приміщення. Крім того, позивачем зауважено, що направлення відповідачем листа від 29.04.2022 здійснено не позивачу, а фізичній особі Суско В.В., та штемпель із датою направлення не містить всіх ідентифікуючих відомостей.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2020 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01-0121, за умовами якого орендодавець у відповідності з цим договором передає, а орендар приймає в оренду, тобто в тимчасове і платне користування, нежитлове приміщення загальною площею 1040 кв.м., яке належить орендодавцю, для здійснення орендарем господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1.4 договору орендар припиняє користування приміщенням з моменту підписання акту здачі-прийому нежитлового приміщення, яким оформлюється повернення орендарем приміщення орендодавцю.

У пункті 3.1 договору передбачено, що орендар сплачує орендодавцю орендну плату в Національній валюті України, сума якої визначається в додатку № 1 до даного договору.

При достроковому розірванні або закінченні дії даного договору орендна плата стягується орендодавцем по день фактичної здачі орендованого приміщення по акту (пункт 3.4 договору).

Згідно з пунктом 5.1.5 договору орендодавець має право відмовитися від договору, якщо орендар протягом строку оренди не сплатив орендних та інших платежів, передбачених договором за будь-які два місяці.

Відповідно до пункту 7.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 року.

У пункті 7.4 договору зазначено, що договір може бути достроково розірвано: у випадку використання приміщення не за призначенням; у випадку несплати орендарем будь-яких платежів за два місяці оренди підряд; якщо орендар порушує умови договору оренди і ці порушення тривають протягом місяця; якщо порушення умов договору з боку орендаря призводять чи можуть призвести до пошкодження чи знищення приміщення, договір розривається негайно; в інших випадках, передбачених Цивільним кодексом України або за рішенням суду.

У додатку № 1 від 31.12.2020 до договору передбачено, що орендна плата за місяць користування орендованими приміщеннями становить 223600 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 37266,67 грн. Орендар не пізніше 31.12.2020 сплачує на поточний рахунок орендодавця передоплату за перший місяць оренди, сума якої дорівнює 223600 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 37266,67 грн., і за останній місяць оренди, сума якої становить 223600 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 37266,67 грн. Орендна плата за користування орендованими приміщеннями сплачується щомісячно, на умовах передплати до 05 числа поточного місяця оренди.

Також 31.12.2020 сторонами підписано акт прийому-передачі приміщення в оренду.

27.01.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, в пункті 1 якої погоджено, що з 01.03.2022 орендна плата за місяць користування орендованими приміщеннями становить 245960 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 40993,33 грн.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди № 1 орендар не пізніше 15.03.2022 сплачує на поточний рахунок орендодавця доплату за останній місяць оренди, сума якої дорівнює 22360 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 3726,67 грн.

08.04.2022 співробітниками відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , складено акт про те, що при спробі відкрити ключами вхідні двері та потрапити до орендованих приміщень виявилося, що замки змінені, доступ до приміщень відсутній, інший комплект ключів не підходить.

Надалі, 29.04.2022 відповідач звернувся до позивача з листом-зверненням щодо протиправної поведінки позивача, яка призвела до фактичної неможливості користуватися орендованими приміщеннями з 04.04.2022 через зміну замків. Також відповідач у листі зазначив про відмову сплачувати орендну плату на підставі частини 6 статті 762 ЦК України та наголосив, що 04.03.2022 на прохання представника позивача звільнено частину складського приміщення, ключі від приміщення залишені охоронцю території.

30.05.2022 позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою № 5 про погашення заборгованості та розірвання договору оренди, відповідно до якого позивач в односторонньому порядку розриває договір у разі не погашення заборгованості в сумі 760240 грн. до 07.06.2022 року. Як зазначив позивач, у разі не сплати заборгованості, договір буде розірвано 10.06.2022 в односторонньому порядку.

У свою чергу, відповідачем долучені до матеріалів справи також копії платіжних доручень від 21.02.2022 № 449 на суму 100000 грн., від 23.12.2020 № 2252 на суму 223600 грн., від 09.07.2018 № 767 на суму 70000 грн., від 23.12.2020 № 2239 на суму 30000 грн.

Спір у справі виник щодо заборгованості відповідача з орендної плати за договором від 31.12.2020 № 01-0121 за період березень-травень 2022 року у сумі 737880 грн. та не сплаченої доплати в розмірі 22360 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1. ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з частиною 4 статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина 6 статті 762 ЦК України).

Судом установлено, що 08.04.2022 співробітниками відповідача складений акт про неможливість потрапити до орендованого приміщення, проте такий акт складений в односторонньому порядку та позивачу не направлявся.

У той же час, до матеріалів справи долучено докази направлення відповідачем листа-звернення від 29.04.2022, в якому наголошено на неможливості користуватися орендованими приміщеннями з 04.04.2022 внаслідок зміни позивачем замків.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем у відзиві визнано повернення йому позивачем ключів від орендованого приміщення 01.04.2022, суд зауважує, що відповідні обставини мали місце до зміни замків 04.04.2022, про яку наголосив відповідач.

Також судом прийнято до уваги, що лист-звернення направлений на юридичну адресу позивача: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 є засновником (учасником) Приватного підприємства "СВ" та його кінцевим бенефіціарним власником (контролером).

Отже, відповідні заперечення позивача проти зазначення в описі вкладення фізичної особи, а не Приватного підприємства "СВ", судом відхиляються.

Крім того, на вказаному описі вкладення (копії) міститься відбиток календарного штемпелю «Козин Укрпошта», та позивачем не ставилася під сумнів копія даного доказу, не заявлялося клопотання про витребування оригіналу опису вкладення. Відтак, зауваження позивача про неналежність відповідного доказу судом вважаються недоведеними.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем наявності правових підстав для звільнення його від сплати орендної плати за травень 2022 року на підставі частини 6 статті 762 ЦК України, з огляду на об`єктивну неможливість використовувати орендоване приміщення.

Також судом ураховано, що відповідачем визнається обставина щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121 з ініціативи позивача.

У той же час, досліджуючи обставини щодо сплати відповідачем гарантійного платежу за договором, судом установлено, що відповідно до призначення платежу в платіжному дорученні від 09.07.2018 № 767 «оплата гарант.платежу оренди нежитл.приміщ.зг.рах.№ 69 від 03.07.2018» сплачені 70000 грн. не відноситься до спірних правовідносин, оскільки договір оренди нежитлового приміщення № 01-0121 укладений значно пізніше - 31.12.2020 року.

Також згідно з поясненнями відповідача сплачені відповідно до платіжного доручення від 21.02.2022 № 449 грошові кошти в розмірі 100000 грн. відносяться до іншого договору - договору оренди нежитлового приміщення № 04-062018 від 25.06.2018 року.

Щодо сплачених відповідачем грошових коштів у рахунок оплати гарантійного платежу згідно з рахунками від 23.12.2020 № 192, 194 за платіжними дорученнями від 23.12.2020 № 2252 на суму 223600 грн. та від 23.12.2020 № 2239 на суму 30000 грн., суд зауважує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідні рахунки від 23.12.2020 № 192, 194 до матеріалів справи не додані, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити та встановити сплату гарантійного платежу за платіжними дорученнями від 23.12.2020 № 2252, № 2239 саме за договором оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121.

Відтак, обставини щодо можливості зарахування в якості плати за останній місяць оренди гарантійного платежу судом за відсутності належних та достатніх доказів у даній справі не встановлені.

Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за березень-квітень 2022 року в сумі 491920 грн. (із розрахунку 245960 грн. за місяць) та 22360 грн. доплати за останній місяць оренди відповідно до додаткової угоди від 27.01.2022 № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2020 № 01-0121.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства "СВ" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РД Продакшн" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька, 46; ідентифікаційний код 41353845) на користь Приватного підприємства "СВ" (02217, м. Київ, вул. Т. Драйзера, 8-А, кв. 40; ідентифікаційний код 31610444) 514280 (п`ятсот чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. заборгованості, а також 7714 (сім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 25.04.2023 року.

Суддя К.В. Полякова