УХВАЛА

19 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 909/1191/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Денисевича А.Ю.

представників учасників справи:

від позивача: Чумаченко О.Є.,

від відповідача-1: Ананійчук О.А., Лопатнікова А.В.,

від відповідача-2: не з`явився,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2022 (Стефанів Т.В.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 (Желік М.Б., Галушко Н.А., Орищин Г.В.) у справі №909/1191/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" до 1) Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"; 2) Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (далі - Відповідач-1), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича (далі - Відповідач-2) про: 1) витребування із чужого незаконного володіння Відповідача-1 на користь Позивача земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:0782 площею 0,6342 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, розташованої за адресою: Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Поляниця, участок Вишні; 2) скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31369576 від 13.09.2016 Відповідача-2 про право приватної власності Відповідача-1 на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0782 площею 0,6342 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10; 3) скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності №16367563, щодо реєстрації за Відповідачем-1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0782 площею 0,6342 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10; 4) визнання за Позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0782 площею 0,6342 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, розташованої за адресою: Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Поляниця, участок Вишні, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування готельної та господарської інфраструктури для надання туристичних послуг.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на суперечливу поведінку Відповідача-1, яка полягає у тому, що у позові, який розглядається Високим Судом Англії та Уельсу, Відповідач-1 стверджує та офіційно заявляє про нікчемність кредитних договорів, укладених протягом 2013-2014 років, серед яких зазначає і кредитні договори, укладені з ТОВ "Ранея", ТОВ "Інвестгруп", ТОВ "Церіс", на забезпечення виконання зобов`язань, за якими було укладено 30.05.2016 договір іпотеки № 994 з ТОВ "Зірка Буковелю" і за яким в подальшому було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність. Тобто, стверджуючи про нікчемність основного зобов`язання, Відповідач-1 фактично висловив своє невизнання та неприйняття не лише кредитних договорів, але й договору, який укладався на забезпечення таких кредитних договорів, як похідний від основного зобов`язання, а саме, договору іпотеки №994 від 30.05.2016.

Позивач зазначає, що він, як власник нерухомого майна, переданого в іпотеку, не погоджується з позицією Відповідача-1 щодо нікчемності спірних кредитних договорів та договору іпотеки, однак, враховуючи зазначене, вважає, що така позиція Відповідача-1 призводить до безпідставності звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за спірними кредитними договорами.

Отже, вказуючи про нікчемність кредитних договорів, Відповідач-1 засвідчив відсутність волевиявлення та підстав набуття права власності на предмет іпотеки, а відтак і про ненабуття ним права власності на предмет іпотеки. Тому, з метою захисту права власності на предмет іпотеки Позивач, посилаючись на статті 215, 216, 316, 317, 319, 321, 391, 387 та 1212 ЦК України, просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати спірну земельну ділянку з незаконного володіння Відповідача-1, визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку.

Щодо позовних вимог до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В. М. Позивач зазначає, що на час прийняття рішення про реєстрацію за Відповідачем-1 права власності на спірне іпотечне майно було відсутнє волевиявлення стягувача на звернення стягнення на предмет іпотеки, а також стягувачем було подано неповний перелік документів для проведення державної реєстрації прав, тому у державного реєстратора було відсутнє право приймати таке рішення та вчиняти запис про державну реєстрацію права власності.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022, у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Позивачем не наведено обставин, з якими закон пов`язує нікчемність іпотечного договору, і у даному випадку Позивачем не ставиться питання дійсності, недійсності чи нікчемності ряду кредитних договорів, тому такі обставини не входять до предмету доказування в цій справі, а суд не має права встановлювати їх в силу частини першої статті 14 ГПК України. При цьому, сам лише факт того, що Відповідач-1 у "Лондонському позові" стверджує про існування фактичних обставин нікчемності ряду кредитних договорів, не може бути підставою для задоволення позовних вимог в цій справі. У "Лондонському позові" обставини нікчемності кредитних договорів заперечуються та не визнаються (оспорюються) відповідачами. Разом з тим, такі обставини ще не встановлені та не підтверджені Високим Судом Правосуддя. Судом встановлено, що предмет іпотеки, про витребування якого просить Позивач, було передано Відповідачу-1 в рамках укладеного сторонами договору, тобто в рамках зобов`язально-правових відносин, що виключає можливість застосування до цих відносин речово-правових засобів захисту, передбачених правилами статті 387 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога Позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставною. Як наслідок відсутні підстави для скасування рішення та запису державного реєстратора щодо земельної ділянки, переданої в іпотеку.

Не погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Підставами касаційної оскарження судових рішень попередніх інстанцій Позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Разом із касаційною скаргою Позивачем подано клопотання про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав необхідності відступу від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 30.07.2020 у справі №357/7734/18.

Відповідач-1 у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, є необґрунтованими та безпідставними, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

У запереченні на заявлене позивачем клопотання Відповідач-1 зазначає про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та просить відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2023 відкрито касаційне провадження у цій справі №909/1191/21 за касаційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.03.2023.

В судовому засіданні 22.03.2023 представником Позивача заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з постановленням Верховним Судом 22.03.2023 ухвали про передачу іншої справи №909/1188/21, яка є пов`язаною із цією справою №909/1191/21, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а представник Відповідача-1 заперечував проти заявленого усного клопотання у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України, для зупинення провадження у справі. Колегією суддів в судовому засіданні 22.03.2023 оголошено перерву до 19.04.2023 (в межах розумного строку), про що 22.03.2023 постановлено відповідну ухвалу.

Від Позивача 14.04.2023 та 19.04.2023 до Верховного Суду надійшли ідентичні за змістом клопотання про зупинення провадження у цій справі №909/1191/21 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №909/1188/21 та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Клопотання Позивача мотивовані тим, що справи №909/1191/21 та №909/1188/21 є подібними, оскільки підстави позовів у цих справах, аргументи Позивача щодо необхідності задоволення позовів та суб`єктний склад справ є однаковими. Також спірні правовідносини у вказаних справах випливають з одних і тих же кредитних договорів та договору іпотеки. Оскільки справа №909/1191/21 не може бути розглянута до вирішення іншої справи №909/1188/21, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, тому існують підстави для зупинення провадження у цій справі №909/1191/21.

Представник Позивача в судовому засіданні 19.04.2023 підтримав вказані клопотання про зупинення провадження у цій справі №909/1191/21, а представник Відповідача-1 заперечив проти задоволення таких клопотань Позивача з підстав відсутності наразі відомостей про прийняття Великою Палатою Верховного Суду справи №909/1188/21 до свого провадження.

В подальшому, в судовому засіданні 19.04.2023 з`ясовано, що наразі існує два клопотання Позивача - про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав необхідності відступу від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 30.07.2020 у справі №357/7734/18 та про зупинення провадження у цій справі №909/1191/21 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі №909/1188/21.

На запитання колегії суддів про позицію Позивача щодо заявлених клопотань, а саме, чи підтримує або відкликає Позивач вказане вище клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю зазначеного вище клопотання Позивача про зупинення провадження у цій справі №909/1191/21, представник Позивача ствердно відповів, що підтримує клопотання про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав необхідності відступу від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 30.07.2020 у справі №357/7734/18.

За змістом пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи положення пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, зважаючи на те, що, наразі, відсутні відомості про прийняття Великою Палатою Верховного Суду справи №909/1188/21 до свого провадження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання Позивача про зупинення провадження у цій справі №909/1191/21, а тому таке клопотання підлягає відхиленню.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1 (Відповідач-2 в судові засідання 22.03.2023 та 19.04.2023 представників не направив), дослідивши наведені у клопотанні Позивача доводи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

З метою уникнення порушення процесуальних строків розгляду справи в суді касаційної інстанції, зважаючи на те, що представником Позивача підтримано вказане вище клопотання про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відсутність станом на 19.04.2023 підстав для зупинення провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №909/1188/21, а також, послідовність дій щодо висловлення колегією суддів у справі №909/1188/21 своєї позиції щодо наявності підстав для передачі вказаної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з відсутністю висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо застосування принципу добросовісної поведінки сторін правовідносин та доктрини "заборони суперечливої поведінки" у випадку наявності ознак такої поведінки не у однієї, а у обох сторін правовідносин, а також існування наведеної виключної правової проблеми у декількох справах, які перебувають на розгляді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність можливості, відповідно до статті 302 ГПК України, вирішення питання щодо передачі цієї справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Згідно з частиною 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто, йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути, з урахуванням: правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявних обставин, з яких вбачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо; того, як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень частини 5 статті 302 ГПК України, суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

При вирішенні клопотання Позивача про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд враховує, що в провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на час розгляду зазначеного клопотання перебуває 3 аналогічні справи: №909/1191/21, №909/1197/21, №909/1187/21.

У справі №909/1191/21 судами попередніх інстанцій встановлено, що між Відповідачем-1 та ТОВ "Церіс", ТОВ "Інвестгруп" та ТОВ "Ранея" укладено договори відновлювальної кредитної лінії, зокрема, кредитні договори: №4Ц14032И від 21.01.2014, №4Ц14060Д від 10.02.2014, №4И13700Д від 01.11.2013, №4И13703Д від 04.11.2013, №4Р13738Д від 18.11.2013, №4Р14331И від 24.10.2014.

30.05.2016 між Відповідачем-1 та ТОВ "Зірка Буковелю" укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. та зареєстрованим в реєстрі за №994, а 03.06.2016 між Відповідачем-1 та ТОВ "Зірка Буковелю" укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. та зареєстрованим в реєстрі за №1058.

Відповідно до пункту 7 договору іпотеки частиною предмету іпотеки є земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:0782 площею 0,6342 га, яка належить ТОВ Зірка Буковелю" (Іпотекодавець) на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №980460. Земельна розташована за адресою: Івано-Франківська обл., м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні.

08.09.2016 Позивачем збільшено розмір власного статутного капіталу товариства шляхом отримання додаткових внесків у вигляді належного ТОВ "Зірка Буковель" на праві власності нерухомого майна, що виступало предметом іпотеки.

09.09.2016 між Позивачем та ТОВ "Зірка Буковелю" складено акт прийому-передачі щодо прийняття Позивачем майнового внеску до статутного капіталу у вигляді нерухомого майна - предмету іпотеки.

12.09.2016 Позивач листом №02 у відповідь на лист Відповдіача-1 №11092016/7 від 11.09.2016 (щодо ініціювання банком процедури звернення стягнення на предмети іпотеки, в тому числі, спірну земельну ділянку, яку передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами на підставі договору іпотеки №994 від 30.05.2016) повідомило, що свої вимоги банк може задовольнити відповідно до процедури звернення стягнення, передбаченої договором іпотеки та статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку".

13.09.2016 на підставі іпотечного застереження, передбаченого договором іпотеки, Відповідач-1 вчинив дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття його у власність та 13.09.2016 зареєструвало право власності.

21.12.2016 Відповідач-1 перейшов у державну власність.

У 2017 році Відповідач-1 з метою захисту своїх прав звернувся до Високого Суду Англії та Уельсу з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Компанії "Тімтренд Лімітед", Компанії "Трейд Поїнт Агро Лімітед", Компанії "Колліер Лімітед", Компанії "Россін Івестінг Корп", Компанії "Мілберт Венчес Інк" та Компанії "ЗАО Укртранзитсервіс ЛТД" про стягнення коштів (далі - "Лондонський позов").

Як зазначає Позивач, у "Лондонському позові" Відповідач-1 стверджує про наявність фактичних обставин, які, згідно аргументу Відповідача-1, якщо будуть встановлені Високим Судом Англії та Уельсу, матимуть своїм наслідком нікчемність ряду кредитних договорів в силу закону, включаючи кредитні договори, які забезпечувалися договором іпотеки. Вказана обставина не заперечується Відповідачем-1. Разом з цим, Позивач наголошує, що у справі №BL-2017-000665 (справа у Високому Суді Англії та Уельсу) Відповідач-1 заявляє про наявність фактичних обставин, які матимуть своїм наслідком нікчемність ряду кредитних договорів в силу закону, включаючи кредитні договори, які забезпечувалися договором іпотеки.

Так, предметом позову у справі № 909/1191/21 є вимоги про витребування з чужого незаконного володіння Відповідача-1 земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності на земельну ділянку за Відповідачем-1, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Відповідачем-1 та визнання за Позивачем права власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, погодився з його висновком, що Позивачем не доведено жодних обставин, з якими закон пов`язує нікчемність іпотечного договору та, застосовуючи пункт 6 статті 3 ЦК України та доктрину "заборони суперечливої поведінки", врахував суперечливу поведінку Позивача, який спочатку листом №02 від 12.09.2016 дав згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а в подальшому, через 6 років, звернувся до господарського суду з позовними вимогами, спрямованими на відновлення права власності на предмет іпотеки.

При цьому, апеляційний суд погодився, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності є безпідставними і, як наслідок, відсутні підстави для скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, передану в іпотеку.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Доктрина виступає своєрідним механізмом гарантування захисту очікувань іншої сторони правовідносин і забезпечення балансу відносин між сторонами.

За змістом положень статей 14, 269, 300 ГПК України передбачено обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Так, предметом позову у процесуальному сенсі є звернення позивача до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає:

- Позивач, як власник іпотечного майна, в силу закону свідомо розраховував на правомірність звернення Відповідачем-1 стягнення на предмет іпотеки на підставі дійсних та законних кредитних договорів, а тому без жодних нарікань, застережень виконав умови договору іпотеки, на підставі чого Відповідач-1 набув у власність предмет іпотеки;

- листом №02 від 12.09.2016 Позивач підтвердив свою згоду на задоволення вимог Відповідача-1 за кредитними договорами за рахунок майна, визначеного договором іпотеки, адже у разі законності та дійсності кредитних договорів Відповідач-1 мав повне законне право на задоволення власних кредиторських вимог;

- Позивач, покладаючись на добросовісну поведінку Відповідача-1, свідомо розраховував на законність звернення стягнення на майно, що перебувало у його власності;

- у "Лондонському позові" Відповідачем-1 зроблено заяву про нікчемність кредитних договорів, які забезпечувалися договором іпотеки, а тому фактично предмет іпотеки вибув із власності Позивача безпідставно, що спричинило йому істотну майнову шкоду;

- зміна поведінки Відповідача-1 (спочатку звернення стягнення на іпотечне майно на підставі кредитних договорів, а після - у "Лондонському позові" ствердження про їх нікчемність) призвела до настання негативних наслідків для Позивача, який покладався на попередню поведінку порушника, а саме повну законність та правомірність набуття останнім права власності на земельну ділянку Позивача, визначену договором іпотеки, шляхом звернення стягнення;

- Відповідач-1, який в силу закону повинен був діяти правомірно у межах процедури звернення стягнення на іпотечне майно, в підсумку (з огляду на заяву нікчемності у "Лондонському позові"), діяв несправедливо, недобросовісно.

У справі №909/1191/21 суди попередніх інстанцій при вирішенні позовних вимог врахували суперечливу поведінку Позивача та не надали будь-якої правової оцінки обставинам, що можуть свідчити і про суперечливу поведінку Відповідача-1.

Враховуючи наведене, відсутність висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо застосування принципу добросовісної поведінки сторін правовідносин та доктрини "заборони суперечливої поведінки" у випадку наявності ознак такої поведінки не у однієї, а у обох сторін правовідносин, а також існування наведеної виключної правової проблеми у декількох справах, які перебувають на розгляді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, є підстави для задоволення заявленого Позивачем клопотання про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 234, 302, 303 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" про передачу справи №909/1191/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

2. Справу №909/1191/21 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Суховий

Судді І. Берднік

В. Зуєв