ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023м. ХарківСправа № 922/2608/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Агєєва Е.О., адвокат, ордер серія АІ № 1318666 від 09.12.2022 року,

відповідача: Санька В.В., адвокат, ордер серія ВТ № 1030912 від 13.01.2023 року,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД», місто Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23», Київська область, село Тарасівка (з),
простягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД, звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23, про стягнення коштів за договором надання послуг № 9 від 02 квітня 2018 року в загальному розмірі 1 260 223,70 грн., з яких 741 254,40 грн. основана сума заборгованості, 95 173,91 грн. сума 3% річних, 423 795,39 грн. сума інфляційних втрат.

28 грудня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/2608/22. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2608/22 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. 27 лютого 2022 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, долучено до матеріалів справи заяву позивача про надання письмових пояснень (вх. № 4470 від 23 лютого 2023 року), однак суд констатував про те, що позивачем вчинено дію не у спосіб, передбачений ГПК України. 13 березня 2023 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача оригінал Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 до Договору надання послуг № 9 від 02.04.2018 на стадії розгляду справи по суті при з`ясуванні обставин справи та дослідження доказів. Також, 13 березня 2023 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Щодо реалізації сторонами права на подання заяви по суті справи: відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. № 2188 від 30 січня 2023 року), що долучений до матеріалів справи та прийнятий до розгляду протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 27 лютого 2023 року; позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 2686 від 06 лютого 2023 року), що долучена до матеріалів справи та прийнята до розгляду протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 27 лютого 2023 року.

Також, суд зазначає, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64//2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2263-іХ від 22 травня 2022 року затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2738-IX від 16 листопада 2022 року затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2915-IX від 07 лютого 2023 року затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі. Крім того, в період з 25 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року суддя-доповідач по справі Калініченко Н.В. перебувала у щорічній відпустці.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 177, 195 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

АРГУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

У позовній заяві зазначено, що 02 квітня 2018 року між Комунальним підрядним спеціалізованим підприємством по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД (позивач, виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 (відповідач, замовник за договором) укладено договір надання послуг № 9 (надалі Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги спеціальними машинами та механізмами (надалі - послуги), а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити надані послуги. Послуги за цим Договором надаються механізмами (п. 1.2. Договору). Як зазначено позивачем, замовником (відповідачем) не виконані свої зобов`язання щодо оплати за надані позивачем послуги відповідно до умов Договору, що і є підставою позову. На виконання умов Договору позивачем були надані передбачені Договором послуги, а відповідачем прийнято їх без зауважень, що підтверджується складеними виконавцем та підписаними без зауважень з обох Сторін актами приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 741 254,40 грн. Додатками до вказаних актів є відомість ресурсів (форма 5а), розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат до акту, розрахунок № 5 Кошторисний прибуток та розрахунок № 6 Кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій. Як вказано у позовній заяві, виконання позивачем робіт за Договором також підтверджується підписаною сторонами довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3): за травень-липень, вересень-листопад 2018 року. Враховуючи, що послуги були прийняти замовником, однак ним не оплачені в обумовлений п. 4.2. Договору строк, позивач з метою досудового врегулювання спору, направляв на адресу відповідача претензію № 1 від 05 січня 2021 року, якою просив перерахувати суму боргу в розмірі 1 122 091,20 грн. у строк 30 календарних днів, в тому числі 741 254,40 грн. за Договором. Претензія отримана відповідачем 09 січня 2021 року. В доповнення до претензії № 1 від 05 січня 2021 року, позивач 29 січня 2021 року надіслав на адресу відповідача лист за вих. № 3, яким надав, в тому числі, рахунки на оплату послуг за Договором (повторно), акт звірки взаєморозрахунків за Договором, а також просив перерахувати борг в сумі 741 254,40 грн. до 08 лютого 2021 року (30 календарних днів з моменту отримання претензії). Лист з додатками отримано відповідачем 01 лютого 2021 року. Проте, як вказано позивачем, відповідач не повернув акт звірки взаємних розрахунків та вартість наданих послуг не сплатив. Отже, враховуючи, що замовник мав здійснити оплату за надані виконавцем послуги протягом 30 календарних днів з моменту отримання (підписання) акту наданих послуг та отримання рахунку (відповідно до положень п. 4.1. та 4.2. Договору), то прострочення за нижченаведеними актами мало місце з: - 01.07.2018 за актом № 713, дата підписання: 31.05.2018; - 28.07.2018 за актом № 1192, дата підписання: 27.06.2018; - 31.08.2018 за актом № 1570, дата підписання: 31.07.2018; - 29.10.2018 за актом № 2550, дата підписання: 28.09.2018; - 01.12.2018 за актом № 2759, дата підписання: 31.10.2018; - 31.12.2018 за актом № 3095, дата підписання: 30.11.2018. Таким чином, позивач прохає про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 741 254,40 грн. Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення 95 173,91 грн. сума 3% річних, 423 795,39 грн. сума інфляційних втрат.

30 січня 2023 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву (вх. № 2188). У відзиві зазначено, що позовна заява подана передчасно, оскільки станом на дату подання позову у позивача відсутні правові підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання грошових зобов`язань за Договором. У 2021 році сторони дійшли згоди до відстрочення оплати виконання робіт за Договором та уклали Додаткову угоду № 1 про продовження строку дії Договору та встановлення строку проведення розрахунків у термін до 31 грудня 2023 року. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позовна заява була подана без урахування змісту вказаної додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною Договору та права КП Шляхрембуд на дату подання позовної заяви не були порушені з боку ТОВ СМК № 23, що виключає право на звернення до суду з позовом, відповідно до ст. 4 ГПК України.

06 лютого 2023 року позивачем до суду представлено відповідь на відзив (вх. № 2686). У відповіді на відзив зазначається, що представник відповідача не наводить жодних заперечень, доводів, аргументів на спростування наведених позивачем обставин по суті позову, а лише зазначає, що позовна заява подана передчасно, оскільки на його думку відсутні підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання грошових зобов`язань за Договором. Також, зазначається, що за інформацією, наданою позивачем, до Договору його сторонами не укладалась Додаткова угода № 1.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ЗАБОРГОВАНОСТІ ВІДПОВІДАЧА ПЕРЕД ПОЗИВАЧЕМ ЗА ДОГОВОРОМ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 (замовник за Договором, відповідач по справі) та Комунальним підрядним спеціалізованим підприємством по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД (виконавець за Договором, позивач по справі) укладено договір про надання послуг № 9.

Як вбачається зі змісту умов укладеного сторонами Договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг, тому окрім загальних положень Цивільного кодексу України щодо зобов`язань, правовідносини між сторонами мають бути врегульовані нормами глави 63 "Послуги. Загальні положення" Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1.1. Договору, виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати послуги спеціальними машинами та механізмами (надалі - послуги), а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити надані послуги. Відповідно до п. 1.2. Договору, послуги надаються механізмами (перелік машин механізмів). Відповідно до п. 3.1. Договору приблизна загальна вартість послуг за цим Договором складає 700 200,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) 116 700,00 грн. Відповідно до п. 3.2. Договору, вартість наданих послуг Механізмами за одну годину визначається згідно Розрахунку вартості послуг (Додаток до договору № 1). Відповідно до п. 3.4. Договору ціна може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки за надані послуги проводяться шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання Сторонами акту наданих послуг та одержання рахунку на оплату вищевказаних послуг. Відповідно до п. 4.2. Договору сторони свідчать, що замовник зобов`язується розрахуватись з виконавцем за надані послуги протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання від виконавця документів, відповідно до п. 4.1. цього Договору. Відповідно до п. 5.7. Договору, виконавець готує акт наданих послуг та передає його Замовникові, Замовник у 10-ти денний термін від дня отримання акту зобов`язаний направити Виконавцю підписаний із свого боку акт наданих послуг або надати письмову мотивовану відмову від приймання послуг.

Додатком до Договору передбачено перелік механізмів, що задіяні для надання послуг за Договором, а також вартість 1 маш./год.

Між сторонами були підписані акти приймання виконаних будівельних робіт: - за травень 2018 № 713 від 31 травня 2018 року на загальну суму 285 805,20 грн.; - за червень 2018 року № 1192 від 27 червня 2018 року на суму 16 974,00 грн.; - за липень 2018 року № 1570 від 31 липня 2018 року на суму 177 332,40 грн.; - за вересень 2018 року № 2550 від 28 вересня 2018 року на суму 132 002,40 грн.; - за жовтень 2018 року № 2759 від 31 жовтня 2018 року на суму 64 525,20 грн.; - за листопад 2018 року № 3095 від 30 листопада на суму 64 615,20 грн. До цих актів додано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, що підписані сторонами, а також відомості ресурсів, розрахунки загальновиробничих витрат № 1-2, розрахунки № 5 кошторисний прибуток, розрахунки № 6 кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій.

Загальна сума відповідно до вищезазначених актів складає 741 254,40 грн.

Також, до матеріалів справи долучено рахунки на оплату; - №1 від 31 травня 2018 року на суму 285 805,20 грн., - №2 від 27 червня 2018 року на суму 16 974,00 грн., - №3 від 31 липня 2018 року на суму 177 332,40 грн., - №5 від 28 вересня 2018 року на суму 132 002,40 грн., - №6 від 31 жовтня 2018 року на суму 64 525,20 грн., №7 від 30 листопада 2018 року на суму 64 615,20 грн.

Загальна сума відповідно до вищезазначених рахунків складає 741 254,40 грн.

05 січня 2021 року позивачем складена претензія № 1, в тому числі щодо заборгованості за Договором № 9 від 02.04.2018 на суму 741 254,40 грн. 29 січня 2021 року за вих. № 3, в доповнення до претензії, були повідомлені додаткові обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було сплачено означену заборгованість. У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення суми основної заборгованості за Договором у розмірі 741 254,40 грн.

03 квітня 2023 року, під час судового засідання, представник відповідача пославшись на справу № 910/2541/21, зазначив, що між сторонам вже був спір з тим самим предметом та з тих самих підстав. Судом було здійснено перевірку означених відомостей за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень. Було встановлено, що в провадженні господарського суду міста Києва дійсно перебувала справа № 910/2541/21 за позовом Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 про стягнення 741 254,40 грн. та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 до Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД про визнання зобов`язання припиненим в частині. Заборгованість за первісним позовом обґрунтовано тим самим Договором, що і у справі № 922/2608/22. Натомість, 03 серпня 2021 року, ухвалою господарського суду м. Києва, залишено без розгляду позов Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 про стягнення 741 254,40 грн. та залишено без розгляду зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізована механізована колона № 23 до Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова ШЛЯХРЕМБУД про визнання зобов`язання припиненим в частині. Відповідно до ч. 4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Враховуючи, що спір між сторонами не був вирішений по суті, а позовну заяву залишено без розгляду, позивач має право на повторне звернення до суду, у зв`язку з цим, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження.

ВІДНОСНО ДОДАТКОВОЇ УГОДИ № 1 ВІД 02.06.2021 ДО ДОГОВОРУ.

Відповідачем було зазначено у відзиві, що позовна заява є передчасною, адже Додатковою угодою № 1 від 02 червня 2021 року було встановлено строк проведення розрахунків до 31 грудня 2023 року.

13 березня 2023 року позивачем надано до суду клопотання (вх. № 5926) про витребування доказу, а саме Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021. Клопотання було обґрунтовано тим, що працівниками Позивача здійснено перевірку документації, що стосується вищевказаного Договору, однак Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 до нього в їх розпорядженні немає, відповідної реєстрації такого документу не здійснювалось, що може свідчити про те, що така Додаткова угода не укладалась взагалі. Позивач зазначив, що у нього виникають об`єктивні сумніви стосовно достовірності поданої в копії до відзиву на позовну заяву доказу, а саме: Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 до Договору. Цього ж дня, 13 березня 2023 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача оригінал Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 до Договору надання послуг № 9 від 02.04.2018.

Представник відповідача був присутній під час судового засідання 13 березня 2023 року. З цього моменту та до моменту ухвалення рішення, а саме до 24 квітня 2023 року, Додаткову угоду №1 від 02.06.2021 року в оригіналі до суду представлено не було. Тим паче, представник відповідача вказував про те, що його явка є обов`язковою і у зв`язку з цим є необхідність відкладення розгляду справи/оголошення перерви (клопотання вх. № 9277 від 17 квітня 2023 року). Судом було наголошено та відображено у протоколі судового засідання від 17 квітня 2023 року, що явка як позивача, так і відповідача є не обов`язковою. Крім цього, суд наголосив, що якщо сторона не може забезпечити прибуття в судове засідання, але є за необхідне дослідження оригіналу доказу, сторона не позбавлена можливості через поштовий зв`язок представити до суду відповідний оригінал. 24 квітня 2023 року, під час судового засідання судом було ще раз наголошено на тому, що відповідач не був позбавлений можливості з 13 березня 2023 року представити до суду оригінал Додаткової угоди, в тому числі, як відображено у протоколі судового засідання від 17 квітня 2023 року і засобами поштового зв`язку. На що представником відповідача повідомлено: Я навіть не подумав, що можливо було направити кур`єром (цитата зафіксована технічними засобами, що долучена до матеріалів справи). При цьому, суд наголошує, що представник відповідача Сонько В.В. є фаховим адвокатом, а отже обізнаний про всі процесуальні права та обов`язки відповідно до ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вже було зазначено вище, позивачем у клопотанні (вх. № 5926 від 13 березня 2023 року) поставлено під сумнів означений доказ. 24 квітня 2023 року під час судового засідання до представника позивача було поставлено питання про те, чи підписувалася означена Додаткова угода № 1 від 02.06.2021. На що представником позивача повідомлено, що Додаткова угода не підписувалась, а отже у зв`язку з цим і було поставлено під сумнів надану копію Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 року.

Враховуючи, що відповідачем не було представлено до суду оригінал письмового доказу, а саме Додаткової угоди № 1 від 02.06.2021 року, означений доказ не береться судом до уваги.

ВІДНОСНО РОЗРАХУНКУ 3% РІЧНИХ ТА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 95 173,91 грн. сума 3% річних, 423 795,39 грн. сума інфляційних втрат.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Здійснивши перевірку суми нарахованих позивачем 3% річних, а також інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що вони здійснено частково невірно.

Так, за актом № 713 від 31 травня 2018 року кінцевий строк оплати припадає на 30 червня 2018 року, субота, а отже прострочення має місце з 03 липня 2018 року (вівторок), адже виконання зобов`язання переноситься на перший робочий день 02 липня 2018 року. У зв`язку з цим, підлягає і перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат. Так, за актом № 713 від 31 травня 2018 року має місце стягнення 3% річних у розмірі 38 196,09 грн. (12 849,47 грн. + 8574,16 + 16772,46 грн.) проти 38 243,08 грн., визначених позивачем, та інфляційних втрат у розмірі 168 446,73 грн.

За актом № 2550 від 28 вересня 2018 року кінцевий строк оплати припадає на 28 жовтня 2018 року, неділя, а отже прострочення має місце з 30 жовтня 2018 року (вівторок), адже виконання зобов`язання переноситься на перший робочий день 29 жовтня 2018 року. У зв`язку з цим, підлягає і перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат. Так, за актом № 2550 від 28 вересня 2018 року має місце стягнення 3% річних у розмірі 16 350,21 грн. (4643,59 грн. + 3960,07 грн. + 7746,55 грн.), проти 16 361,06 грн., визначених позивачем, та інфляційних втрат у розмірі 71 872,66 грн.

За актом № 3095 від 31 листопада 2018 року кінцевий строк оплати припадає на 30 грудня 2018 року, неділя, а отже прострочення має місце з 01 січня 2019 року, адже виконання зобов`язання переноситься на перший робочий день 31 грудня 2018 року. Так, за актом № 3095 від 31 листопада 2018 року має місце стягнення 3% річних у розмірі 7668,86 грн. (1938,46 грн. + 1938,46 грн. + 3791,94 грн.), проти 7674,16 грн., визначених позивачем, та інфляційних втрат у розмірі 33 022,71 грн.

За актами № 1192 від 27 червня 2018 року (3% річних 2 233,59 грн., інфляційні втрати 10 194,25 грн.), № 1570 від 31 липня 2018 року (3% річних 22 839,44 грн., інфляційні втрати 106 502,31 грн.), № 2759 від 31 жовтня 2018 року (3% річних 7 822,58 грн., інфляційні втрати 33 756,73 грн.) розрахунок початкового періоду прострочення здійснений вірно і, відповідно, після перевірки нарахованих сум встановлено правильність їх нарахування.

Отже, загальна сума 3% річних складає 95 110,77 грн. проти 95 173,91 грн., визначених позивачем, а загальна сума інфляційних втрат складає 423 795,39 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 91, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (08161, Київська область, Києво-Святошинський район (наразі Фастівський район), село Тарасівка (з), вулиця Київська, будинок 1, офіс 4; ) на користь Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» (61004, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 20; ) основну заборгованість за договором надання послуг № 9 від 02 квітня 2018 року у розмірі 741 254,40 грн., 3% річних у розмірі 95 110,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 423 795,39 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 18 902,41 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "25" квітня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко