ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2023 р. Справа№ 910/17965/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 25.04.2023 у справі №910/17965/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023, повний текст якого складений 13.02.2023

у справі № 910/17965/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство»

до 1. Закарпатської митниці ДФС

2. Державної казначейської служби України

про стягнення 5 645 944,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 5 645 944,77 грн. шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, яка понесена позивачем внаслідок незаконного затримання Закарпатською митницею ДФС на митних постах товару та нездійснення пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром позивача у встановлений строк.

Заявлена до стягнення сума становить стягнуті з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в судовому порядку додаткові платежі та збори за перевезення вантажів залізничним транспортом та пов`язані з ними послуги, а також судові витрати (рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2018 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 у справі № 911/383/18).

Позивач зазначив про те, що протиправність бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, яка понесена позивачем внаслідок незаконного затримання відповідачем 1 на митних постах товару та нездійснення пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром у встановлений строк, була предметом розгляду у справі № 810/2275/16 за адміністративним позовом Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 у якій було визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо пропуску н/вагонів державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544, №65881112 у встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пункті пропуску через державний кордон України.

У відзиві на позов відповідач 1 проти його задоволення заперечив, пославшись на те, що:

- позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку та розмір шкоди;

- до заявленого розміру збитків включено вартість операції з транспортування залізничних вагонів за весь час, починаючи з дати перевезення, відтак позивачем безпідставно заявлено до стягнення збитки в період 30-ти денного перебування вагонів у пункті пропуску, а відсутність в матеріалах справи детального розрахунку суми коштів з виокремленням витрат за перші 30-ть календарних днів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цілому;

- відсутні судові рішення якими б були встановлені обставини, що вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику АТ «Укрзалізниця» плати за надані послуги з перевезення.

У відповіді на відзив позивач зауважив на тому, що митниця без складання протоколу про порушення, затримала вагони з лісопродукцією позивача майже на 18 місяців, що призвело до втрати товарного виду та псування продукції, а всі нараховані залізницею платежі пов`язані із затримкою вагонів №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544, №65881112 Закарпатською митницею ДФС та її протиправною бездіяльністю, яка доведена в судовому порядку та на тому, що судовий збір, відшкодований лісовим господарством на користь АТ «Укрзалізниці» в межах судових проваджень з примусового стягнення платежів під час затримки вагонів, також відноситься до матеріальної шкоди і підлягає стягненню.

В свою чергу відповідачем 1 суду першої інстанції було повідомлено про оскарження ним до касаційної інстанції судових рішень у справі № 810/2275/16.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі № 910/17965/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, а відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду;

- позивач в обґрунтування неправомірності дій відповідача 1, які стали наслідком завдання йому матеріальної шкоди у заявленому розмірі, посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 у справі №810/2275/16, проте постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022 у справі №810/2275/16 задоволено апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби, рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність дій Закарпатської митниці ДФС щодо митного контролю, митного оформлення, які були здійснені у спосіб, в межах та в строк, передбачений законодавством;

- отже судом встановлено і позивачем не доведено іншого, що за спірних правовідносин здійснення митного оформлення вантажу, заявленого позивачем для експорту, та перебування такого товару, навантаженого у залізничні вагони, у пунктах пропуску через державний кордон України здійснено відповідачем 1 з дотриманням вимог чинного законодавства України, а відтак позивачем не доведено і матеріали справи не містять доказів неправомірності дій Закарпатської митниці ДФС щодо проведення митного оформлення відносно експортованого позивачем товару за митними деклараціями №125130009/2016/503023 від 20.05.2016 року та №125130009/2016/50125 від 24.05.2016, та, відповідно, і факту завдання шкоди саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Також суд першої інстанції зауважив на тому, що безпідставними є і вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету України збитків у вигляді судового збору, сплаченого за розгляд господарської справи №911/383/18 в суді першої у розмірі 83 437,61 грн., оскільки:

- судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням і складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи;

- зазначені витрати (судовий збір) не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Тетерівське лісове господарство» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався те, що:

- митний контроль щодо спірних товарів було розпочато 24.05.2016, про що свідчать відповідні відмітки у вантажних митних деклараціях, і лише 14.11.2017 митний орган надав дозвіл на випуски продукції позивача за межі митної території України, тобто пройшло майже 18 місяців з моменту затримання відповідачем 1 напівагонів позивача, проте суд першої інстанції не прийняв це до уваги ;

- за змістом положень ч. 5 ст. 338 МК України крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю. Отримана від правоохоронних органів офіційна інформація опрацьовується митними органами самостійно із застосуванням системи управління ризиками. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи митних органів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду) в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов`язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою;

- зі змісту акту про огляд вагонів та лісопродукції позивача, який відбувся 09.06.2016 вбачається, що в результаті митного огляду вантажу без його вивантаження, шляхом візуального огляду у доступних місцях, що переміщуються у вагонах, зокрема, № 32259814, № 65772378, № 67910240, № 68685759, № 96393582, № 65881112, № 67860544, ознак розміщення серед вантажу сторонніх вкладень не виявлено. Зі слів представників лісових господарств представниками митного органу встановлено, що вантаж деревини за зовнішніми ознаками відповідає заявленому у товаросупроводних документах. Вказане свідчить про те, що ніяких порушень з боку позивача не було, проте відповідач 1 продовжив тримати лісопродукцію позивача в напіввагонах до 14.11.2017;

- враховуючи те, що з вказаного акту огляду товарів вбачається, що порушень з боку позивача виявлено не було, згідно з положеннями ч. 5 ст. 338 МК України, на період затримання на піввагонів з лісопродукцією позивача, який становить майже 18 місяців, послуги залізниці повинен оплатити саме відповідач 1.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023, справу № 910/17965/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/17965/21, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/17965/21.

13.03.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2023 у справі №910/17965/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.04.2023 о 10:00 год.

27.03.2023 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 послався на те, що позивачем на доведено незаконності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, тобто одного з обов`язкових умов притягнення відповідача 1 до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

27.03.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Закарпатської митниці Держмитслужби надійшло клопотання, в якому він просить надати йому можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 вказане клопотання задоволено.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1232/23 від 04.04.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17965/21.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи № 910/17965/21, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі № 910/17965/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2023 о 10:45 год.

06.04.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» надійшло клопотання, в якому він просить надати йому можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 вказане клопотання задоволено.

Станом на 25.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач 2 представників в судове засідання не направив, про причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи позивач апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, відповідач 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення позивача та відповідача 1 дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, з наступних підстав.

30.12.2015 позивач (продавець) та Фірмою «Multikemia KFT» (покупець) уклали контракт №1/2016 (далі Контракт), в п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди №4 від 27.12.2016, погодили, що продавець продає, а покупець купує на умовах (Інкотермс в редакції 2000 року), DAF - українсько-угорський кордон (погранпереход Батево-Еперешки), DAF - українсько-румунський кордон (погранпереход Вадул-Сірет), DAF - українсько-молдовський кордон (погранпереход Могилів-Подільський-Волчинець) лісопродукцію - дрова паливні соснові, ялинові, березові породами вільхи, осика (далі - товар).

Згідно з п. 6.1 Контракту, в редакції додаткової угоди №2 від 30.04.2016, поставка товару, проводиться залізничним транспортом: - до кордону України-Угорщина. Погранстанція переходу - Батево-Еперешки, отримувач «Transit-Speed Kft», Н-4625 Zahony Rakoezi u.16, i.A. B&S Logistik GmbH., Pail Cargo Logistics Hungaria Kft, 1037 Budapest Montevideo u.4, «ERDERT - TUZSER ZRT.» 4623 Tuzser, Kulterulet чи Multikemia Kereskedelmi KFT 1025 Budapest, Csatarka u 63; - до кордону України-Угорщина. Погранстанція переходу - Батево-Еперешки, отримувач Інтершпан КФТ, 4800 Вашарошнамець, Іпар, вул. 1, Угорщина; - до кордону Україна-Румунія, станція переходу Вадул Сірет Дорнешті, отримувач Egger Romania SRI Radauti Str Austriei Nr 2 Jud Suceava/Romania. Термін поставки 01.01.2016 - 31.12.2016 року; до - кордону Україна-Молдова, станція переходу Могилів-Подільський-Волчинець, отримувач: Еgger Romania SRI Radauti Str Austriei Nr 2 Jud Suceava/Romania.

Датою поставки вважається дата перетину митного кордону України, згідно відмітки митниці на з/накладній (пункт 6.4 Контракту).

Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до його повного виконання (пункт 10.4 Контракту, в редакції додаткової угоди №6 від 10.01.2017).

На виконання умов Контракту позивач:

- на підставі інвойсу №204/1/2016 від 20.05.2016 надав залізниці для перевезення лісопродукцію, дрова паливні соснові (ГОСТ-3243-88) у кількості 270,738 куб.м., вартістю 6768,45 Євро до станції перетину кордону Батєво, які завантажені у напіввагони №68685759, №67910240 №65772378, №96393582, №32259814;

- на підставі інвойсу №212/1/2016 від 24.05.2016 надав залізниці для перевезення лісопродукцію, дрова паливні соснові (ГОСТ-3243-88) у кількості 107,824 куб.м., вартістю 2695,60 Євро до станції перетину кордону Батєво, які завантажені у напіввагони №67860544 та №65881112.

Товар поміщено під митний контроль на Київській митниці ДФС, про що складено електронні митні декларації №125130009/2016/503023 від 20.05.2016 та №125130009/2016/50125 від 24.05.2016.

В подальшому, вказані вище залізничні вагони із товаром позивача були затримані Закарпатською митницею ДФС (відповідач 1) у пункті пропуску державного кордону України залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю «Батєво» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС для здійснення митного огляду. В очікуванні митного оформлення вказані вагони перебували на станції Чоп до 13.11.2017.

Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» (перевізник спірного товару), звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» про стягнення платежів у розмірі 5 562 507,16 грн. за час затримки вагонів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.08.2018 у справі №911/383/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018, позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Закарпатської митниці Державної фіскальної служби, про стягнення грошових коштів у сумі 5 562 507,16 грн. задоволено, до стягнення з Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» присуджено 5 562 507,16 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та 83 437,61 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із діями Закарпатської митниці ДФС щодо нездійснення відповідачем 1 пропуску товару та транспортних засобів через митний кордон України понад встановлений граничний строк, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 у справі №810/2275/16 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці Держмитслужби (правонаступник Закарпатської митниці ДФС) щодо пропуску н/вагонів державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544, №65881112 у встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пункті пропуску через державний кордон України.

Водночас під час розгляду справи в суді першої інстанції постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій посадових осіб відповідача 1 йому було завдано матеріальної шкоди в сумі 5 645 944,77 грн., яка складається з 5 562 507,16 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та 83 437,61 грн. витрат на сплату судового збору, тобто з сум, які було присуджено до стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовими рішеннями у справі №911/383/18.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 по справі №916/336/17.

Судовими рішеннями у справі у справі №911/383/18 (рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2018 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018) встановлено, що:

- 24.05.2016 на станцію Батьово Львівської залізниці надійшло усне розпорядження начальника митного поста «Залізничний» про затримку вагонів №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814 для проведення переогляду, про що складено акт загальної форми №10981;

- 25.05.2016 відділом митного оформлення №4 митного посту «Залізничний» подано заявку №24/16 на подання вагонів для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду;

- станцією Батьово направлено на станцію Тетерів ДС телеграфне повідомлення №211 від 25.05.2016, у якому викладено прохання повідомити вантажовідправника про затримання митним постом вагонів на станції Батьово згідно заявки Митниці на підставі ст. 388 МК України;

- 31.05.2016 на станцію Батьово Львівської залізниці надійшло усне розпорядження начальника митного посту «Залізничний» про затримку вагонів №67860544 та №65881112 для проведення переогляду, про що складено акт загальної форми №11002;

- 01.06.2016 головним державним інспектором митного посту «Залізничний» подано заявку №37/16 на подання вагонів для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду;

- станцією Батьово направлено на станцію Тетерів ДС телеграфне повідомлення №04 від 01.06.2016, у якому викладено прохання повідомити вантажовідправника про затримання митним постом вагонів на станції Батьово згідно заявки Митниці №27/16 на підставі ст. 388 МК України;

- 10.06.2016, на підставі заявки головного державного інспектора митного посту «Залізничний» №36/16 від 01.06.2016 та заявки старшого державного інспектора митного посту «Залізничний» №42/16 від 10.06.2016, які мотивовані посиланням на ст. 338, 325 МК України, вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 подані для зважування вантажу, про що складено акт загальної форми №9923;

- Закарпатська митниця ДФС України повідомила позивача листом №1109/39/07-70-18 від 29.07.2016 про те, що нею, з метою організації належного контролю за експортом лісоматеріалів, відповідно до Закону України від 08.08.2005 № 2860-ІУ «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», розпорядження Голови Закарпатської ОДА від 13.05.2016 №236 проводяться заходи направлені на недопущення вивезення за межі митної території України лісоматеріалів з порушенням чинного митного законодавства в митному режимі «експорт» товарів за товарними позиціями 4401,4403 згідно УКТЗЕД. За результатами зважування вказаних вагонів виявлено розбіжність по декларації № 125130009/2016/503023 - 8930 кг, № 125130009/2016/503125 - 17240 кг. Враховуючи викладене, рішення про пропуск вагонів з товаром ДП «Тетерівське лісове господарство» за межі митної території України, складання протоколу про порушення митних правил або про надання картки відмови у пропуску буде прийнято після завершення відповідної перевірки;

- 17.08.2016 на станцію відправлення повторно надіслано телеграфне повідомлення №70 щодо вирішення питання про випуск вагонів митницею;

- листами від 08.09.2016 та від 22.09.2016 перевізник повідомляв відповідача про наявність обмежень на експорт лісоматеріалів введений Законом України «Про особливості державного регулювання діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» та просив вирішити питання митних формальностей для відправлення вагонів за призначенням;

- наказом «№290 від 07.10.2016 р. ДС Батьово ДС Чоп», підписаним «ДН-5» на підставі заявки Закарпатської митниці №07-70-61/34-2693 вантаж у спірних вагонах наказано відправити на станцію Чоп для здійснення їх вивантаження та навантаження;

- 07.10.2016, на підставі заявки митного посту «Залізничний» №125/16 від 06.10.2016, яку мотивовано з посиланням на ст. 338, 325 МК України, та листа Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України №07-70-61/34/2693 від 07.10.2016, вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 направлені на станцію Чоп для вивантаження та завантаження, про що складено акти загальної форми №699 (до акта від 24.05.2016) та №700 (до акта від 31.05.2016) від 07.10.2016;

- вказані Акти містять відомості про вартість користування, зберігання, маневрових робіт.

- у зв`язку з цим, на станцію відправлення вагонів направлено телеграфне повідомлення №ДС-12/228 від 07.10.2016;

- 07.10.2016 вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 прибули на станцію Чоп для проведення митного догляду шляхом повного вивантаження та навантаження (заявка Закарпатської митниці від 07.10.2016 р. №07-70-61/34-2693), про що складено акти загальної форми №4664 та №4665;

- 10.11.2016 Ужгородським міськрайонним судом у справі №308/10546/16-к задоволено клопотання ДП «Тетерівське лісове господарство», скасовано арешт, що накладений на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2016 на тимчасово вилучене майно а саме: вантаж (лісоматеріали), який знаходиться в 7 залізничних вагонах №№ 32259814 об`ємом 54,066 м3, 65772378 об`ємом 53,145 м3, 67910240 об`ємом 53,912 м3, 68685759 об`ємом 53,502 м3, 96393582 об`ємом 56,113 м3, 65881112 об`ємом 54,220 м3, 67860544 об`ємом 53,604 м3 з товаром деревина хвойна (сосна), які знаходяться на 22 колії сортувального парку, сортувальної системи станції Батьово, що розташована неподалік смт. Батьово, Берегівського району, Закарпатської області та належать «ДП «Тетерівський лісгосп»;

- відповідач повідомив перевізника листом №606 від 29.11.2016 про те, що під час відправлення вагонів ним було надано необхідний перелік документів (в т.ч. лісорубний квиток та сертифікат на походження лісоматеріалів) та про те, що причиною простою вагонів стала протиправна бездіяльність митниці;

- в подальшому вищевказані вагони перебували на станції Чоп в очікуванні митного контролю;

- 13.11.2017, на підставі листа Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України №07-70-61/34/2512 від 13.11.2017, який мотивовано в т.ч. з посиланням на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду, вищевказані вагони були направлені на станцію Батьово для завершення митних процедур, про що складено акти загальної форми №4831 та №4832 та що вбачається з Наказу «№211 від 13.11.2017 р. ДС Чоп ДС Батьово», підписаним «ДНЗ-5».

- 13.11.2017 вагони №68685759, №67910240, №65772378, №96393582, №32259814, №67860544 та №65881112 були поставлені під накопичення і відправлення їх за місцем призначення;

- 15.11.2017, після завершення митних процедур, вищезазначені вагони були випущені та здані до місця призначення: Угорщина.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що:

- сім вагонів були затримані згідно з усними розпорядженнями начальника митного поста «Залізничний» (24.05.2016 та 31.05.2016) для проведення переогляду;

- в подальшому (10.06.2016) вказані вагони подані для зважування вантажу;

- 07.10.2016, на підставі заявки митного посту «Залізничний» №125/16 від 06.10.2016 та листа Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України №07-70-61/34/2693 від 07.10.2016, вагони направлені на станцію Чоп для вивантаження та завантаження та у цей же день прибули прибули на станцію Чоп для проведення митного догляду шляхом повного вивантаження та навантаження (заявка Закарпатської митниці;

- в подальшому вищевказані вагони перебували на станції Чоп в очікуванні митного контролю;

-13.11.2017 спірні вагони були направлені на станцію Батьово для завершення митних процедур, а 15.11.2017, після завершення митних процедур, вищезазначені вагони були випущені та здані до місця призначення: Угорщина.

При чому з змісту вказаних вище відомостей слідує, що затримка вагонів мотивована ст. 338, 325 МК України.

Тобто наявними у матеріалах справи доказами підтверджується що спірні вагони із належним позивачу вантажем (лісоматеріалами) були затримані відповідачем 1 наприкінці травня 2016 року та перебували в очікуванні митного контролю до 13.11.2017, тобто більш ніж 17 місяців, і протягом всього вищевказаного строку позивач ніс витрати, пов`язані з вимушеною стоянкою вагонів (плата за користування вагонами, плата за зберігання вантажу, плата за зважування, плата за маневрову роботу, плата за телеграфне обслуговування, плата за телеграфне повідомлення) розмір яких встановлений судовими рішеннями у справі у справі №911/383/18.

При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що позивачем було допущено порушення митного законодавства, що підтверджується відсутністю будь-яких рішень відповідача 1 з вказаного приводу, оформлених у встановленого чинним законодавством порядку.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 МК України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Порядок здійснення митних формальностей на митній території України визначено МК України.

Статтєю 4 МК України встановлено, що:

- митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (п. 23);

- митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24).

Згідно положень статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Відповідно до положень 1 ст. 325 МК України, яка здійснює правове регулювання операцій з товарами, транспортними засобами комерційного призначення, митне оформлення яких не закінчено, за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій митний орган зобов`язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України у встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною 5 статті 338 МК України визначено, що крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов`язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Враховуючи імперативні приписи частини 2 статті 325, частини 5 статті 338 МК України у разі відсутності встановлення в результаті проведення митних процедур порушення вимог законодавства України витрати вантажовідправника (власника вантажу) на їх проведення підлягають відшкодуванню органом, за ініціативою якого проведено вказані операції, що мало наслідком затримання вантажу та спричинило збитки власнику цього вантажу (вантажовідправнику), зокрема додаткові витрати на послуги перевізника, пов`язані з виконанням передбачених зазначеними нормами дій, пов`язаних з проведенням митних операцій.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/374/17 та від 03.09.2019 у справі № 910/11153/17.

Щодо доводів відповідача 1, з приводу того, що неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності має підтверджуватися відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для даної справи про відшкодування шкоди, колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Дана справа була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми, а саме питання самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, яка завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю вказаних органів.

Як зазначено у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу 1 на тому, що, як було встановлено вище, обов`язок відшкодувати вантажовідправнику (власнику вантажу) витрат понесених останнім внаслідок проведення митних процедур, що мало наслідком затримання вантажу, у разі відсутності встановлення в результаті проведення таких митних процедур порушення вимог законодавства України положеннями МК України покладений саме на орган, за ініціативою якого проведено вказані операції, тобто у спірному випадку саме на відповідача 1 і наявність у цьому випадку судового рішення яким би було встановлено протиправність дій такого органу не вимагається.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на наступному.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) .

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів застосовує до спірних правовідносин вищенаведені положення законодавства, а саме положення МК України.

Щодо розміру заявленої до стягнення суми колегія суддів зазначає таке.

Як було встановлено вище, загальний розмір витрат позивача, пов`язаних із затриманням спірних вагонів встановлена судовими рішеннями у справі у справі №911/383/18 (рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2018 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018) та становить 5 562 507,16 грн.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у цій справі № 911/383/18 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/17965/21, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді вказаної справи, зокрема те, що розмір витрат позивача, пов`язаних із затриманням спірних вагонів становить 5 562 507,16 грн., є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.

Водночас, за змістом положень ч. 1 ст. 199 МК України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Отже, бездіяльність митниці вираховується з моменту закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 199 МК України, тобто починаючи з 30-го дня перебування спірного товару в зоні діяльності митниці (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2018 по справі №914/1221/17).

Згідно з наданими позивачем на вимогу суду першої інстанції розрахунками виконаним перевізником (в.о. начальника станції залізничної Батьово) слідує, що витрати пов`язаних із затриманням спірних вагонів за перші 30 днів затримки становить 308 423,64 грн.

За таких обставин правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних із затриманням спірних вагонів за перші 30 днів затримки становить 308 423,64 грн. відсутні.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення на користь позивача 83 437,61 грн. витрат на сплату судового збору, які присуджені до стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовими рішеннями у справі №911/383/18 та, з вказаного приводу, зазначає про таке.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням і складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

При цьому, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Зазначені витрати (судовий збір) не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц від 27.11.2019 та у постановах Верховного Суду у справі №234/11821/17 від 20.06.2018 та у справі №638/11845/14-ц від 16.05.2018.

Такі витрати підлягають розгляду та розподілу між сторонами згідно вимог відповідного процесуального законодавства в межах справи, у зв`язку з розглядом якої вони понесені, на підставі відповідної заяви сторони, підтвердженої належними та допустимими доказами.

При цьому, позивач мав можливість уникнути витрат по сплаті судового збору за розгляд господарської справи №911/383/18, сплативши заявлену до стягнення заборгованість в досудовому порядку, зважаючи на те, що власники товару або уповноважені ними особи мають обов`язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Отже, за результатами апеляційного перегляду рішення від 31.01.2023 у справі № 910/17965/21 колегія суддів дійшла висновку, що законними і обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення на його користь витрат позивача, пов`язаних із затриманням спірних вагонів в сумі 5 254 083,71 грн. (5 562 507,16 -308 423,64).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в господарському процесі відповідно до ч. 4 ст. 56 ГПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади - Закарпатську митницю ДФС.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц:

- Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган;

- порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

- отже, Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог господарського процесуального законодавства у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Вказану позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №910/23967/16.

Отже, позовні вимоги позивача частково задовольняються шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі № 910/17965/21 підлягає скасуванню, позов задовольняється частково, до стягнення на користь позивача з Державного бюджету України через Державну казначейську службу підлягає шкода в сумі 5 254 083,71 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство»» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі мали бути покладені на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/17965/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/17965/21 скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» (07820, Київська область, Бучанський район, смт. Пісківка, вул. Філіпова, 36, ідентифікаційний код 00992071) шкоду в сумі 5 254 083 (п`ять мільйонів двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімдесят три) грн. 71 коп.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/17965/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала