ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. Справа №926/3156/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді В.М. Гриців

І.Б. Малех,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецькі теплові мережі» за № 20 від 10.02.2023 року (вх. №№ 01-05/463/23, 01-05/464/23 від 15.02.2023 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року (суддя О.Г. Проскурняк; повний текст рішення складено 19.01.2023 року) та додаткове рішення від 02.02.2023 року (суддя О.Г. Проскурняк; повний текст додаткового рішення складено 06.02.2023 року)

у справі № 926/3156/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівці Енергосервіс» (надалі ТзОВ «Чернівці Енергосервіс»)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецькі теплові мережі» (надалі ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі»)

про стягнення заборгованості за договором оренди майна у сумі 225540,17 грн,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Турутя З.О. адвокат (ордер серії ВІ №1098665 від 04.08.2022 року);

від відповідача (в режимі відеоконференції): Забашта О.С. керівник,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

23.08.2022 року ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» звернулось до господарського суду Чернівецької області з позовом до ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» про стягнення 88856,00 грн. основної заборгованості за договором оренди майна №0122/1 від 01.01.2022 року, 12999,75 грн. пені, 11035,92 грн. інфляційних збитків, 1270,76 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 10000,00 грн. штрафу, а також 71122,00 грн. основної заборгованості за договором оренди майна №0122/2 від 01.01.2022 року, 10405,25 грн. пені, 8833,35 грн. інфляційних збитків, 1017,14 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 10000,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договорів оренди майна №0122/1 та №0122/2 від 01.01.2022 року, не виконав своїх договірних зобов`язань, не оплатив вартості оренди майна. Загальна заборгованість за двома договорами складає 159978,00 грн. Крім цього, позивачем нарахував штрафні санкції на загальну суму 65562,17 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 3656) заперечив проти задоволення позову. Покликається на те, що 31 січня 2022 року сторони підписали Акти приймання-передачі майна до договорів оренди майна, згідно яких Товариство повернуло позивачу орендоване майно. Окрім цього, протягом лютого 2022 року - квітня 2022 року позивач не заявляв жодних претензій з приводу ймовірного користування майном, чим знехтував засобами досудового врегулювання спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року у справі №926/3156/22 задоволено позов ТзОВ «Чернівці Енергосервіс». Стягнуто з ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» на користь ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» суму основної заборгованості за договором оренди майна № 0122/1 від 01.01.2022 у розмірі 88856,00 грн., пені за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 12999,75 грн., інфляційних збитків у розмірі 11035,92 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1270,76 грн., штрафу 10000,00 грн та суму основної заборгованості за договором оренди майна № 0122/2 від 01.01.2022 у розмірі 71122,00 грн, пені за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 10405,25 грн, інфляційних збитків у розмірі 8833,35 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1017,14 грн, штрафу у розмірі 10000,00 грн. та 2706,48 грн. судового збору.

В ході розгляді справи суд першої інстанції встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами оренди майна №№ 0122/1, 0122/2 в сумі 88856,00 грн. підтверджена належними та допустимими доказами у справі. Заявлені позивачем вимоги щодо стягнення пені та штрафу відповідають умовам укладених договорів, чинного законодавства України, відтак є правомірними та обгрунтованими. Крім того, суд констатував наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1270,76 грн. та 1017,14 грн., а також 11035,92 грн. та 8833,35 грн. інфляційних втрат за період прострочення платежів.

Додатковим рішенням господарського суду Чернівецької області від 02.02.2023 року у справі №926/3156/22 частково задоволено заяву ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» про відшкодування витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» на користь ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що в акті прийняття-передачі наданих послуг не зазначено часу, що був витрачений адвокатом на відповідні види робіт. Суд вказав, що відсутність визначеного порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) в договорі про надання правничої допомоги, а також не зазначення в акті прийняття-передачі наданих послуг часу, що був витрачений на відповідні види робіт, ставить під сумнів обґрунтованість визначеного розміру витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, заяви та клопотання сторін, суд дійшов висновку, що заява позивача про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню та зменшив розмір витрат наданої правничої допомоги на 50%.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року та додаткове рішення від 02.02.2023 року у справі №926/3156/22, в якій просить скасувати зазначені рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову та у відшкодуванні судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Звертає увагу на те, що позивач, попри встановлений договорами оренди майна №№ 0122/1, 0122/2 від 01.01.2022 року, а також законодавством України, обов`язок досудового врегулювання спору, не вжив заходів для його вирішення шляхом переговорів до моменту звернення з позовом до суду, тобто знехтував своїм обов`язком щодо досудового врегулювання спору. Зазначає, що не отримував претензію, копію якої позивач додав до позовної заяви. Надані позивачем в якості доказів надіслання претензій копії фіскальних чеків від 21.06.2022 року ніким не засвідчені та не є належними доказами, оскільки з них не вбачається, який саме документ надсилався, кому та на яку адресу. Покликається на те, що позивач не надав належних доказів про наявність спірної заборгованості, вжиття заходів досудового врегулювання спору та користування майном після закінчення строку дії договорів. Вважає, що при прийнятті оскарженого додаткового рішення суд першої інстанції не врахував, що згідно з рахунком №11/01 від 11.01.2023 року позивач сплатив винагороду в сумі 22000,00 грн. фізичній особі підприємцю Туруті З.О., а не адвокату. Просить врахувати, що з позовною заявою позивач не надав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, що є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача просив залишити без змін оскаржені рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

Із наявних в матеріалах справи копій документів вбачається, що 01 січня 2022 року між ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» (орендодавець) та ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» (орендар) укладено договір оренди майна №0122/1, відповідно до якого орендодавець за плату передає, а орендар приймає в оренду протягом строку дії цього договору : модульну котельню 600 кВт, бункер запаса топлива, відкатні ворота (далі майно), характеристики якого визначені актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 11-12, т.1).

Строк дії оренди починається з 01 січня 2022 року (п. 1.4 договору).

В пункті 1.5 договору визначено, що приймання майна в оренду та повернення його сторонами здійснюється за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1.6 договору оренда за цим договором є платною.

В розділах 2 та 3 договору №0122/1 від 01.01.2022 року його сторони визначили права, обов`язки орендаря та орендодавця.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 договору ціна договору складається із плати за оренду майна. За оренду майна за цим договором орендар зобов`язаний вносити щомісячну плату протягом строку дії договору у розмірі 88856,00 грн без ПДВ. Орендар вносить плату за оренду майна до 10 числа місяця наступним за звітним періодом, з урахування за один місяць, що йде за розрахунковим, однак в будь-якому випадку не пізніше закінчення строку дії цього договору. Орендар зобов`язаний підписати та передати орендодавцю акти виконаних робіт в строк не пізніше 5 днів з моменту надання йому актів виконаних робіт. Розрахунки за цим договором проводяться у безготівковій формі у національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

У відповідності до пунктів 5.1, 5.3, 5.5 договору, у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. За несвоєчасну оплату за оренду майна за цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. У разі прострочення оплати за оренду майна за цим Договором більше ніж на 10 календарних днів від встановленого строку оплати, орендодавець має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку і вимагати негайного повернення орендованого майна, а орендар зобов`язаний негайно повернути орендоване майно та додатково сплатити штраф орендодавцю в розмірі 10000,00 гривень.

За змістом пунктів 7.1, 7.2 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.01.2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до акта приймання-передачі майна від 01.01.2022 року до договору оренди майна №0122/1 від 01.01.2022 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду наступне майно: модульну котельню 600 кВт вартістю 1516666,67 грн, бункер запаса топлива вартістю 100000,00 грн, відкатні ворота вартістю 50000,00грн (а.с.10 на звороті, т.1).

Окрім того, 01 січня 2022 року між ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» (орендодавець) та ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» (орендар) укладено договір оренди майна №0122/2, відповідно до якого орендодавець за плату передає, а орендар приймає в оренду протягом строку дії цього договору : модульну котельню 400 кВт (далі майно), характеристики якого визначені актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 7-8, т.1).

Строк дії оренди починається з 01 січня 2022 року (п. 1.4 договору).

В пункті 1.5 договору визначено, що приймання майна в оренду та повернення його сторонами здійснюється за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1.6 договору оренда за цим договором є платною.

В розділах 2 та 3 договору №0122/2 від 01.01.2022 року його сторони визначили права, обов`язки орендаря та орендодавця.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 договору ціна договору складається із плати за оренду майна. За оренду майна за цим договором орендар зобов`язаний вносити щомісячну плату протягом строку дії договору у розмірі 71122,00 грн без ПДВ. Орендар вносить плату за оренду майна до 10 числа місяця наступним за звітним періодом, з урахування за один місяць, що йде за розрахунковим, однак в будь-якому випадку не пізніше закінчення строку дії цього договору. Орендар зобов`язаний підписати та передати орендодавцю акти виконаних робіт в строк не пізніше 5 днів з моменту надання йому актів виконаних робіт. Розрахунки за цим договором проводяться у безготівковій формі у національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

У відповідності до пунктів 5.1, 5.3, 5.5 договору, у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. За несвоєчасну оплату за оренду майна за цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. У разі прострочення оплати за оренду майна за цим Договором більше ніж на 10 календарних днів від встановленого строку оплати, орендодавець має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку і вимагати негайного повернення орендованого майна, а орендар зобов`язаний негайно повернути орендоване майно та додатково сплатити штраф орендодавцю в розмірі 10000,00 гривень.

За змістом пунктів 7.1, 7.2 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.01.2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до акта приймання-передачі майна від 01.01.2022 року до договору оренди майна №0122/2 від 01.01.2022 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду майно модульну котельню 400 кВт вартістю 1333333,33 грн (а.с.9, т.1).

31.01.2022 року відповідач повернув позивачу означене майно, що підтверджується актами приймання-передачі майна до договорів оренди №№ 0122/1, 0122/2 (а.с. 9 на звороті-10, т.1).

При цьому, сторони підписали та скріпили печатками акт надання послуг № 31/01 від 31 січня 2022 року до договору № 0122/1 та акт надання послуг № 31/01-1 від 31 січня 2022 року до договору № 0122/2, відповідно до яких оренда майна за січень 2022 року складає 88856,00 грн та 71122,00 грн. відповідно, разом 159978,00 грн. (а.с.25, 26, т.1).

В матеріалах справи відсутні докази про оплату відповідачем вартості оренди майна за січень 2022 року в сумі 159978,00 грн. у строк, встановлений п.п. 4.3 договорів №№ 0122/1, 0122/2 від 01.01.2022 року, що слугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 0122/1, позивач також заявив до стягнення 12999,75 грн пені, 10000,00 грн штрафу, 11035,92 грн інфляційних збитків, 1270,76 грн 3% річних, а також за договором № 0122/2 10405,25 грн пені, 10000,00 грн штрафу, 8833,35 грн інфляційних збитків та 1017,14 грн 3% річних.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договорів оренди майна №0122/1, №0122/2 від 01.01.2022 року відповідач прийняв від позивача в оренду майно. Вартість оренди по обидвох договорах за січень 2022 року складає 159978,00 грн., що підтверджується наявними у справі копіями актів надання послуг.

Відповідач не оплатив вказаної вартості оренди майна за договорами №0122/1, №0122/2 від 01.01.2022 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 159978,00 грн.

Проаналізувавши вищеописані правові норми та обставини даної справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 159978,00 грн. основного боргу (88856,00 грн. основної заборгованості за договором оренди майна № 0122/1 від 01.01.2022 року та 71122,00 грн. за договором оренди майна № 0122/2 від 01.01.2022 року).

Враховуючи те, що відповідач не оплатив орендну плату за січень 2022 року, позивач нарахував 1270,76 грн. 3% річних за період з 11.02.2022 року по 03.08.2022 року, 11035,92 грн. інфляційних втрат за період з лютого по травень 2022 року за договором оренди майна №0122/1 від 01.01.2022 року та 1017,14 грн. 3% річних, 8833,35 грн. інфляційних втрат за договором оренди майна № 0122/2 від 01.01.2022 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не спростував здійсненого позивачем розрахунку вказаних позовних вимог, не надав свого контррозрахунку, тому колегія суддів, перевіривши даний розрахунок, погоджується з присудженими судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача 1270,76 грн. 3% річних, 11035,92 грн. інфляційних втрат за договором оренди майна № 0122/1 від 01.01.2022 року та 1017,14 грн. 3% річних, 8833,35 грн. інфляційних втрат за договором оренди майна № 0122/2 від 01.01.2022 року.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 12999,75 пені за період з 11.02.2022 року по 03.08.2022 року, 10000,00 грн. штрафу за договором оренди майна № 0122/1 від 01.01.2022 року та 10405,25 грн. пені, 10000,00 грн. штрафу за договором оренди майна № 0122/2 від 01.01.2022 року за порушення строків сплати вартості оренди.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами частин 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У даній справі суд встановив, що відповідно до пунктів 5.4, 5.5 договорів №№0122/1, 0122/2 від 01.01.2022 року за несвоєчасну оплату за оренду майна за цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. У разі прострочення оплати за оренду майна за цим Договором більше ніж на 10 календарних днів від встановленого строку оплати, орендодавець має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку і вимагати негайного повернення орендованого майна, а орендар зобов`язаний негайно повернути орендоване майно та додатково сплатити штраф орендодавцю в розмірі 10000,00 гривень.

Проаналізувавши вищенаведені приписи чинного законодавства України, умови укладених між сторонами договорів та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано задоволив вказані позовні вимоги та стягнув з відповідача 12999,75 пені, 10000,00 грн. штрафу за договором оренди майна № 0122/1 від 01.01.2022 року та 10405,25 грн. пені, 10000,00 грн. штрафу за договором оренди майна №0122/2 від 01.01.2022 року.

Колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що недотримання позивачем досудового порядку врегулювання даного спору є підставою для відмови в задоволенні позову, враховуючи, що ні умовами спірних договорів, ні законом не встановлено обов`язкового досудового врегулювання спору, який виник з орендних правовідносин.

Також суд відхиляє твердження скаржника про те, що позивач приєднав до позовної заяви ніким не завірені копії документів, оскільки позивач подав позовну заяву з додатками через систему «Електронний суд».

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення колегія суддів констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги та не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року у справі № 926/3156/22.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року у справі №926/3156/22 без задоволення.

В ході апеляційного перегляду додаткового рішення господарського суду Чернівецької області від 02.02.2023 року у справі №926/3156/22 встановлено таке.

16 січня 2023 року позивач звернувся до господарського суду Чернівецької області з заявою (вх. № 219), в якій просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн.

Відповідач надавав заперечення (вх. № 312) на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У даній справі відповідач (апелянт) не погоджується із заявленими позивачем витратами на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вище зазначено, що за результатами розгляду даної справи, суд першої інстанції прийняв рішення про задоволення позову ТзОВ «Чернівці Енергосервіс», яке залишив без змін суд апеляційної інстанції.

На підтвердження понесення ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» витрат на послуги адвоката позивач подав копії наступних документів: ордеру серія ВІ №1098665 від 04.08.2022 року на надання правничої (правової) допомоги Товариству адвокатом Турутя З.О., договору про надання правової допомоги № 0108/22 від 01.08.2022 року, акта прийняття-передачі наданих послуг від 11.01.2023 року, рахунку № 11/01 від 11.01.2023 року на оплату послуг за договором про надання правової допомоги № 0108/22 від 01.08.2022 року на суму 22000,00 грн.

У договорі про надання правової допомоги № 0108/22 від 01.08.2022 року, укладеному між ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» та адвокатом Турутя З.О., не визначено порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата).

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 0108/22 від 01.08.2022 року за надання правової допомоги клієнт вносить адвокату винагороду (гонорар). Розмір гонорару погоджується клієнтом підписанням акта приймання-передачі наданих робіт (послуг).

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 0108/22 від 01.08.2022 року та акта прийняття-передачі наданих послуг від 11.01.2023 року адвокат надав ТзОВ «Чернівці Енергосервіс» правничу допомогу на загальну суму 22000,00 грн.

Зазначена сума винагороди охоплює наступний перелік юридичних послуг адвоката:

-надання Клієнтові правової інформації, консультацій та роз`яснень з питань стягнення з ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» основної заборгованості за договорами оренди майна №0122/1 та № 0122/2 від 01.01.2022, стягнення штрафних санкцій за вказаними договорами, вартість послуги 2000,00 грн;

-дослідження судової практики та чинного законодавства України з подальшим складанням позову в інтересах Клієнта про стягнення з ТзОВ «Чернівецькі теплові мережі» основної заборгованості, штрафних санкцій за договорами оренди майна №0122/1 та № 0122/2 від 01.01.2022, вартість послуги 10000,00 грн.;

- участь у 5 судових засіданнях в господарському суді Чернівецької області по справі №926/3156/22, які відбулися 19.09.2022, 03.10.2022, 19.10.2022, 14.11.2022, 11.01.2023, вартість кожної послуги 2000,00 грн., всього 10000,00 грн.

При цьому, в акті прийняття-передачі наданих послуг від 11.01.2023 року не зазначено час, витрачений адвокатом на відповідні види робіт.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно поставив під сумнів розмір витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність визначеного порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) у договорі про надання правничої допомоги, а також незазначення в акті прийняття-передачі наданих послуг часу, витраченого адвокатом на відповідні види робіт.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншого учасника справи відповідно до положень статті 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладена правова позиція про те, що керуючись критеріями, визначеними у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначеного в частині 4 наведеної норми та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість вимоги позивача в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за надані адвокатом послуги на суму 11000,00 грн., враховуючи ступінь складності справи, характер та обсяг наданих адвокатом послуг, написання та подання письмових заяв по суті спору; участь у судових засіданнях, та бере до уваги наявність заперечень іншої сторони відносно поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи скаржника про те, що позивач заявив до стягнення витрати, понесені на оплату послуг фізичної особи підприємця, а не адвоката, не відповідають фактичним обставинам даної справи, оскільки, як встановлено вище, позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, який (адвокат) виставив до оплати рахунок за даним договором.

За приписами частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

У господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

З врахуванням вищеописаних правових норм та досліджених судом матеріалів даної справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції підставно й обґрунтовано частково задоволив заяву позивача та стягнув з відповідача 11000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених у додатковому рішенні господарського суду Чернівецької області від 02.02.2023 року у справі № 926/3156/22, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 126, 129, 197, 244, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецькі теплові мережі» за № 20 від 10.02.2023 року (вх. №№ 01-05/463/23, 01-05/464/23 від 15.02.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 11.01.2023 року та додаткове рішення від 02.02.2023 року у справі № 926/3156/22 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Б. Малех