ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 Справа № 914/297/23

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Львівська область, Самбірський район, с.Задністря;

до Відповідача: Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, Львівська область, Самбірський район, с.Ралівка;

про: стягнення заборгованості та збитків

ціна позову: 1138599,24грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 17. 01.2023р. б/н (вх. №321) за позовом до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про стягнення заборгованості; ціна позову: 1158131,44грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем зобов`язань з оплати виконаних за Договором від 07.05.2021р. №51 робіт з реконструкції дороги по вул.Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області (ДК 021:2015:45454000-1 Реконструкція).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.01.2023р. у цій справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 21.02.2023р.

Ухвалою від 21.02.2023р. у цій справі суд постановив відмовити у прийнятті визнання Відповідачем позову і продовжувати судовий розгляд; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 07.03.2023р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.03.2023р. у цій справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 21.03.2023р.

Ухвалою від 21.03.2023р. у цій справі суд постановив клопотання представника ФОП ОСОБА_1 про повернення до підготовчого провадження задоволити; повернутися до підготовчого провадження та підготовче судове засідання призначити на 04.04.2023р.; клопотання ФОП ОСОБА_1 від 20.03.2023р. вх.№6913/23 про долучення доказів до матеріалів справи задоволити; долучити до матеріалів справи додані до клопотання ФОП ОСОБА_1 від 20.03.2023р. вх. №6913/23 докази.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.04.2023р. у цій справі судом постановлено заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 04.04.2023р. вх. №1369/23 про зміну предмета позову прийняти; подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 04.04.2023р. вх. №1369/23 про зміну предмета позову; оголосити перерву в судовому засіданні до 04.04.2023р.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Позивач та представник Позивача в судове засідання не з`явились.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явилась.

04.04.2023р. за вх. №8459/23 Сторонами подано до суду Заяву, у якій, з врахуванням подання Позивачем заяви про зміну предмета позову та Відповідачем відповіді на заяву, у якій визнає позов, заявляють, що Позивач підтримує позов, Відповідач визнає позов та, у відповідності до ч.4 ст.191 ГПК України, просять суд постановити рішення у справі про задоволення позову. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Позиція Позивача:

Позивач, з врахуванням заяви від 04.04.2023р. вх.№1369/23 про зміну предмета позову, просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 877067грн. суми заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт реконструкції дороги по вул.Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області (ДК 021:2015:45454000-1 Реконструкція) за Договором від 07.05.2021р. №51, 237245грн. збитків, 7510,16грн. 3% річних та 16777,08грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявленого позову Позивач зазначає, що 07.05.2021р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір №51, за умовами якого Відповідач як Замовник доручив, а Позивач як Підрядник зобов`язався у відповідності до умов Договору виконати роботи з «Реконструкція дороги по вул.Церковна в м.Ралівка Самбірського району Львівської області» (ДК 021:2015:45454000-4 - Реконструкція), а Замовник зобов`язувався прийняти ці роботи та оплатити їх.

Згідно п.4 Договору ціна визначається згідно з пропозицією переможця процедури закупівлі; визначена на підставі проектно-кошторисної документації і складає 1187000грн., з яких вартість робіт на 2021 рік в межах бюджетного фінансування - 95000грн., інші бюджетні періоди 10920000грн. Розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно у безготівковій формі по факту виконання робіт на підставі наданих підрядником актів приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок (форма КБ-3) з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п.10. Договору Підрядник зобов`язаний виконати роботи, визначені Договором та додатками до нього відповідно до календарного графіка виконання робіт (Додаток 2 до Договору) не пізніше 31.12.2022 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань даного Договору.

Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору виконано роботи з реконструкції дороги по вул.Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області, а Відповідачем прийнято виконані роботи на загальну суму 1138828грн. згідно актів приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) підписаних сторонами: від 10.06.2021р. на суму 95000грн.; від 01.12.2021р. на суму 147386грн.; від 17.12.2021р. на суму 19375грн.: від 29.12.2022р. на суму 887067грн. Вказані Акти приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Відповідачем зобов`язання, передбачені Договором, щодо оплати за виконані роботи виконано частково, а саме оплачено викопані роботи згідно актів приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (форма КБ-3): від 10.06.2021р. на суму 95000грн.; від 01.12.2021р. на суму 147386грн.; від 17.12.2021р. на суму 19375грн.

Роботи за актом приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 29 грудня 2022 року на суму 877067грн. не оплачено Відповідачем на дату пред`явлення даного позову, 16 січня 2023 року.

Враховуючи визначений п.4.5 Договору порядок обчислення розрахунків за виконані роботи (розрахунок здійснюється поетапно по факту виконаних робіт з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт), Позивач вказує, що кінцевий строк оплати за виконані роботи згідно акту приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість від 29.12.2022р. 11.01.2023р.

Разом з тим, згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 07.05.2021р. по 30.12.2022р. між Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області та ФОП ОСОБА_1 за Договором №51 по об`єкту: реконструкція дороги по вул.Центральна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області Відповідачем підтверджено факт наявної заборгованості по актах виконаних робіт на користь Позивача на суму 877067грн.

Позивач зазначає, що станом на дату укладення Договору 07.05.2021р. поточний встановлений НБУ курс долара США становив 28.0096грн. за 1 долар США, відповідно до якого і була визначена вартість необхідних для виконання будівельних робіт, які були виконані станом на 29.12.2022р. Однак, станом на 29.12.2022р. за повідомленням НБУ від 29.12.2022р. офіційний курс гривні до 1 долара США становив 36,5686грн. За період з 07.05.2021р. по 29.12.2022р. сукупний індекс інфляції становив 132,928%, що спричинило збільшення ціни на матеріали, які були витрачені при виконанні реконструкції дороги за договором від 07.05.2021р. Крім того, у зв`язку із виконанням договору від 07.05.2021р. позивачем був укладений кредитний договір від 07.05.2021р. за яким заборгованість за кредитом станом на 10.11.2022р. становить 481006,21грн., що вбачається з довідки банку.

В доповнення до викладеного Позивач зазначає, що Відповідач з однієї сторони розуміє збільшення вартості матеріалів, палива, тобто вартості виконаних робіт, однак виконані роботи у збільшеному розмірі не оплачені, як пояснює Відповідач через заборону здійснення видатків капітального характеру відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021р. №590 із змінами.

Позивач вважає таке покликання Відповідача невірним, оскільки згідно змін внесених до п.19 Порядку повноважень Державної казначейської служби в особливому режимі в умовах воєнного стану Постановою КМУ від 23.12.2022р. Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка в черговості, серед якої визначено: фінансове забезпечення виконання робіт та надання послуг (включаючи оплату утримання служби замовника та розроблення проектної документації) з будівництва, реконструкції, ремонту та експлуатаційного утримання інфраструктури у сфері дорожнього господарства (автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення, вулиць і доріг комунальної власності в населених пунктах).

З наведеного Позивач підсумовує про відсутність підстав до неоплати вартості виконаних Позивачем робіт за Договором.

У поданій 04.04.2023р. за вх.№1369/23 заяві про зміну предмета позову Позивач, в доповнення до викладених у позовній заяві доводів вказує, що виконані роботи за актом приймання-передачі виконаних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форми КБ-3) від 29.12.2022р. на суму 877067грн., враховуючи визначений п.4.5 договору порядок обчислення розрахунків за виконані роботи (розрахунок здійснюється поетапно по факту виконаних робіт з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт), повинні були бути оплачені Відповідачем до 12.01.2023р., однак, станом на дату розгляду справи в суді, 04.04.2023р., не оплачені. А отже з 13.01.2023р. має місце прострочення виконання зобов`язання.

Разом з тим, згідно доводів Позивача, збитки внаслідок невиконання Відповідачем свого обов`язку по оплаті вартості виконаних робіт полягає у збільшенні вартості матеріалів, паливно-мастильних матеріалів та транспортування будівельних матеріалів і виробів станом на 03.04.2023р., що підтверджується розрахунком різниці вартості між датою укладення договору 07.05.2021р. та датою розгляду справи в суді 03.04.2023р. на суму 237245,00грн, проведеного інженером-проектувальником ОСОБА_2 , кваліфікаційний сертифікат серія АР №008226 дійсний до 27.06.2013р.

З підстав наведеного Позивач зазначає, що за період прострочення з 13 січня 2023 року по 04.04.2023 року нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно прикладених розрахунків становить: 3% річних від суми 877067грн. (невиконаного зобов`язання за договором) становить 5911,19грн.; 3% річних від суми заподіяних відповідачем збитків 237245грн.. становить 1598,97грн.; інфляційні втрати від суми 877067грн. становлять 13205,12грн.; інфляційні витрати від суми збитків 237245грн. становлять 3571,96грн. Разом 3% річних становить 7510,16грн., інфляційні втрати 16777,08грн. і просить суд стягнути із Відповідача на користь Позивача заборгованість внаслідок невиконання договору №51 від 7 травня 2021 року: 877067грн. основного боргу; 237245грн. збитків; 7510,16грн. 3% річних; 16777,08грн. інфляційних втрат. Разом стягнути 1138599,24грн. та сплачений судовий збір в сумі 17371,97грн.

Позиція Відповідача:

Відповідач у поданій 04.04.2023р. за вх. №8381/23 Відповіді на заяву від 03.04.2023р. вих. №609/06-03 зазначає про надходження 03.04.2023р. від Позивача заяви і вказує, що вимоги Позивача, викладені в позовній заяві, Відповідачем визнаються повністю з підстав того, що за результатами проведених відкритих торгів по ідентифікатору закупівлі: UА-2021-04-07-000843-b за предметом закупівлі: ДК 021:2015:45454000-4 Реконструкція, де ФОП ОСОБА_1 запропонував найбільш економічно-вигідну ціну, було укладено договір №51 від 07.05.2021р., згідно умов якого замовник доручив, а підрядник зобов`язується у відповідності до умов договору виконати роботи з «Реконструкція дороги по вул. Церковна в с. Ралівка Самбірського району Львівської області».

Згідно п.4 Договору ціна визначається згідно з пропозицією переможця процедури закупівлі; визначена на підставі проектно-кошторисної документації і складає 1187000грн., з яких вартість робіт на 2021 в межах бюджетного фінансування - 95000грн., інші бюджетні періоди 10920000грн. Розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно у безготівковій формі по факту виконання робіт на підставі наданих підрядником актів приймання-передачі виконаних робіт (Ф.КБ-2в) та довідок (Ф.КБ-3) з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п.3,10 договору підрядник зобов`язаний виконати роботи, визначені договором та додатками до нього відповідно до календарного графіка виконання робіт (Додаток 2 до договору) не пізніше 31.12.2022 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань даного договору.

З наведеного Відповідач підсумовує, що Позивачем на виконання умов даного договору виконано роботи з реконструкції дороги по вул. Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області, а Ралівською сільською радою - Відповідачем по справі прийнято виконані роботи на загальну суму 1187000грн. згідно актів приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) підписаних сторонами: від 10.06.2021 р. на суму 95000грн.; від 01.12.2021р. на суму 147386грн.; від 17.12.2021р. на суму 19375грн.; від 29.12.2022р, на суму 887067грн. Вказані Акти приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Відповідачем, Ралівською сільською радою зобов`язання передбачені за Договором, щодо оплати за будівельні роботи по реконструкції дороги по вул. Церковна с.Ралівка виконано частково у зв`язку з тим, що відповідно з веденням в Україні режиму воєнного стану у відповідності до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та на виконання Постанови КМУ від 09.06.2021р. №590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану» в сільському бюджеті на 2022р. не було передбачено кошторисних призначень по спеціальному фонду на «Реконструкція дороги по вул. Церковна с.Ралівка Самбірського району Львівської області».

У поданій 04.04.2023р. за вх.№8459/23 Сторонами Заяві, з врахуванням подання Позивачем заяви про зміну предмета позову та Відповідачем відповіді на заяву, у якій визнає позов, заявляють, що Позивач підтримує позов, Відповідач визнає позов та, у відповідності до ч.4 ст.191 ГПК України, просять суд постановити рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.185 ГПК України).

Приписами ч.4 ст.191 ГПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 ГПК України, беручи до уваги подані Сторонами заяви та наведені в них доводи, а також приписи ч.3 ст.185 та ч.4 ст.191 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності повноважних представників Учасників справи за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів, наведених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

07.05.2021р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Позивач, Підрядник) та Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області (надалі Відповідач, Замовник) укладено Договір №51 (надалі Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Замовник доручив, а Підрядник зобов`язався у відповідності до умов Договору виконати роботи з «Реконструкція дороги по вул. Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області» (ДК 021:2015: 45454000-4 - Реконструкція), а Замовник зобов`язався прийняти ці роботи та оплатити їх.

Підписання цього договору сторонами свідчить про те, що Замовник надав Підряднику усю необхідну документацію, відповідно до якої Підрядник зобов`язується виконати роботи (п.1.3. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору при виконанні робіт Підрядник використовує свої матеріали. У випадку виявлення Замовником фактів використання Підрядником неякісних матеріалів, Підрядник зобов`язаний негайно замінити такі матеріали за свій рахунок, або відшкодувати завдані Замовнику збитки підтверджені належними документами.

Згідно п.2.2. Договору Підрядник виконує роботи власними силами та засобами. Залучення субпідрядників для виконання окремих видів робіт по даному Договору допускається лише зі згоди Замовника. При цьому Підрядник несе перед Замовником повну відповідальність за неналежне виконання субпідрядником зобов`язань Підрядника за цим договором.

Пунктом 2.3. Договору Сторонами передбачено, що підписанням Договору сторони підтверджують, що Замовник належним чином передав Підряднику майданчик для виконання робіт та всю документацію, необхідну для виконання послуг за Договором.

Приймання - передача робіт за Договором здійснюється за актом приймання передачі виконаних робіт форми КБ-2 та довідкою форми КБ-3. Після завершення виконання робіт Підрядник передає Замовнику два примірники Акту приймання - передачі виконаних робіт. Замовник протягом 3-х робочих днів з моменту отримання Акту приймання - передачі перевіряє обсяги виконаних робіт, їх якість та відповідність умовам договору та підписує Акт приймання - передачі, після чого повертає один екземпляр Акту Підряднику або надає Підряднику мотивовану письмову відмову від підписання Акту з вказівкою на недоліки, виявлені у виконаних роботах. Вказані недоліки підлягають усуненню Підрядником за його рахунок протягом 3 календарних днів з моменту отримання письмової відмови Замовника. Акт приймання - передачі при цьому підписується негайно після усунення відповідних недоліків Підрядником (п.2.4. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору Підрядник зобов`язаний виконати роботи, визначені Договором та додатками до нього відповідно до календарного графіка виконання робіт (Додаток 2 до Договору) не пізніше 31.12.2022р. (або до повного виконання сторонами договірних зобов`язань).

Згідно п.4.1. Договору ціна Договору визначається згідно з пропозицією переможця процедури закупівлі. Договірна ціна комплексу робіт, визначена на підставі проектно-кошторисної документації і складає: 1187000грн. Вид договірної ціни - тверда. Розрахунок договірної ціни, складений відповідно до пропозиції Виконавця є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що вартість робіт на 2021 рік в межах бюджетного фінансування: 95000грн. без ПДВ, інші бюджетні періоди 1092000грн. без ПДВ. У випадку виділення додаткових коштів протягом терміну дії договору, Сторонами будуть підписані додаткові угоди.

Ціна пропозиції залишається незмінною, крім випадків, передбачених нормами ДСТУ Б Д.1. 1-1: 2013 та випадків, визначених ч. 5 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі», зокрема договірна ціна може бути скорегована у разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни (4.3. Договору).

Розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно у безготівковій формі по факту виконання робіт на підставі наданих Підрядником актів приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок (форма КБ-3) з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (п.4.5. Договору).

Згідно п.7.4. Договору при зміні поточного курсу долара США, встановленого Національним банком України (НБУ) по відношенню до курсу долара США на момент надання Замовнику Пропозиції конкурсних торгів, вартість одиниці товару (сировина, будівельні матеріали, конструкції, вироби та устаткування тощо) може бути змінена на величину, пропорційну зміні такого курсу долара США за даними НБУ. Розрахунок проводиться за наступною формулою: Ц = Ц1 х Курс П : Курс 1, де: Ц - змінена ціна за одиницю товару; Ц1 - первинна ціна за одиницю товару згідно тендерної пропозиції (кошторису); Курс П - поточний курс долара США; Курс 1 - курс долара США станом на дату надання Замовнику тендерної пропозиції. Поточним курсом долара США є курс долара США, встановлений НБУ на дату укладення додаткового угоди до Договору. Курс долара США на момент надання цінової пропозиції становив 28.0096 грн за 1 долар США.

Пунктом 8.1. Договору передбачено що за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань винна Сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України та даним Договором.

Відповідно до п.8.2. Договору порушення зобов`язань за Договором є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України та іншими законами.

Сплата санкцій і відшкодування збитку не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань за цим Договором (п.8.5. Договору).

Пунктом 10.2. Договору передбачено, що Договір є укладеним з моменту підписання його повноважними представниками Сторін та діє до 31.12.2022р. або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни (пп.7 п.10.13. Договору).

Додатками до Договору є «Договірна ціна» (Додаток №1) та «Календарний графік виконання робіт» (Додаток №2).

Календарним графіком виконання робіт (Додаток №2 до Договору) визначено, що роботи з реконструкції дороги по вул.Церковна в с.Ралівка вартістю 1187000грн. виконуються в червні 2021р. на суму 95000грн., в інші бюджетні періоди на суму 1092000грн.

Додатковою угодою від 17.05.2021р. №1 до Договору Сторонами внесено зміни в Додаток №1 до Договору, згідно якого строк виконання робіт з розбирання існуючого покриття червень 2021р., встановлення бортових каменів, влаштування щебеневої основи, влаштування дорожнього покриття, організації дорожнього руху червень липень 2022р.

Вказаний Договір, додатки та Додаткову угоду до нього підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Актом за грудень 2022р. від 29.12.2022р. №4 (типова форма КБ-2в) Позивачем передано, а Відповідачем прийнято виконані будівельні роботи за грудень 2022р. за Договором на суму 877067грн.

Вказаний Акт підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток Сторін Договору.

Довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2022р. від 29.12.2022р. №4 (типова форма КБ-3) Позивачем передано, а Відповідачем прийнято виконані будівельні роботи за грудень 2022р. за Договором 877067грн. з ПДВ.

Вказану Довідку підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток Сторін Договору.

Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 07.05.2021р. по 30.12.2022р. між Позивачем та Відповідачем підтверджується виконання робіт за Договором на суму 1138828грн., їх часткову оплату Відповідачем на суму 261761грн. та наявність заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт на суму 877067грн.

Вказаний Акт звіряння взаємних розрахунків підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток Сторін Договору.

Розрахунком різниці вартості матеріалів, паливно-мастильних матеріалів та транспортування будівельних матеріалів і виробів станом на 03.04.2023р., який виконано інженером-кошторисником ОСОБА_2 , визначено різницю вартості матеріалів станом на 07.05.2021р. та на 03.04.2023р. в розмірі 202815грн.; машин і механізмів 10456грн.; ЗВВ 11984грн., кошторисного прибутку 116грн., адміністративних витрат 11грн.. єдиного податку за ставкою 5% - 11863грн.

Вказаний Розрахунок підписано інженером-проектувальником ОСОБА_2 та завірено відтиском його печатки.

З підстав наведеного Позивач, з врахуванням заяви від 04.04.2023р. вх.№1369/23 про зміну предмета позову, просить суд стягнути з Відповідача 877067грн. суми заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт реконструкції дороги по вул.Церковна в с.Ралівка Самбірського району Львівської області (ДК 021:2015:45454000-1 Реконструкція) за Договором від 07.05.2021р. №51, 237245грн. збитків, 7510,16грн. 3% річних та 16777,08грн. інфляційних втрат.

У поданій 04.04.2023р. за вх.№8459/23 Сторонами Заяві, з врахуванням подання Позивачем заяви про зміну предмета позову та Відповідачем відповіді на заяву, у якій визнає позов, Сторони заявляють, що Позивач підтримує позов, Відповідач визнає позов та, у відповідності до ч.4 ст.191 ГПК України, просять суд постановити рішення у справі про задоволення позову.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту (ч.1 ст.4 ГПК України).

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі №924/831/17.

Верховний Суд у справі №924/1022/17 (постанова від 06.11.2019р.) констатує, що встановивши наявність порушеного права заявника, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення його до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок (ч.1 ст.527 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (ч.1 ст.853 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст.626 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2 ст.180 ГК України).

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Причому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас на заподіювача шкоди покладається обов`язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі №753/7281/15.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018р. у справі №902/320/17 та від 16.04.2020р. у справі №904/5489/18).

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.185 ГПК України).

Приписами ч.4 ст.191 ГПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.6.1. ст.6 Податкового кодексу України передбачено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

При цьому суд звертає увагу, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09.11.2018р. у справі №911/3685/17 та від 10.09.2019р. у справі №916/2403/18, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору. з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування стати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як передбачено ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020р. у справі №910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані Учасниками справи на їх підтвердження докази, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені Учасниками справи обставини щодо укладення між Сторонами Договору, виконання Позивачем робіт за Договором на суму 1138828грн., їх часткову оплату Відповідачем на суму 261761грн. та наявність заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт на суму 877067грн.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Позивачем підтверджується, а Відповідачем визнається обставина завдання збитків Позивачу внаслідок різниці вартості матеріалів станом на 07.05.2021р. та на 03.04.2023р. в розмірі 202815грн.; машин і механізмів 10456грн.; ЗВВ 11984грн., кошторисного прибутку 116грн., адміністративних витрат 11грн.. єдиного податку за ставкою 5% - 11863грн., всього на суму 237245грн., однак, суд зазначає, що податок, в силу приписів п.6.1. ст.6 ПК України, є обов`язковим безумовним платежем до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, а відтак, не може включатись до складу збитків від різниці вартості матеріалів і послуг, які було використано за Договором.

Відтак, право Позивача, за захистом якого він вернувся до суду, є порушеним, та підлягає захисту судом, а позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 877067грн. заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт за Договором, а також 225382грн. збитків є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 7510,16грн. 3% річних та 16777,08грн. інфляційних втрат за період з 13.1.2022р. по 04.04.2023р. суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», а також постановах Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №3-1522гс16, від 06.06.2012р. у справі №6-49цс12 та від 24.10.2011р. у справі №6-38цс11.

Окрім того суд зазначає, і аналогічні правові позиції викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц, що ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Відтак, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Окрім того суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

Перевіривши правильність розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат за заявлений Позивачем період з врахуванням встановлених судом обставин, суд встановив, що такий проведено Позивачем невірно, оскільки не враховано часу виникнення заборгованості та періоду її існування.

Разом з тим, суд зазначає, про неправомірність нарахування Позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму збитків за період з 13.01.2023р. по 03.04.2023р. з огляду на те, що згідно поданого Позивачем розрахунку різниці вартості матеріалів, паливно-мастильних матеріалів та транспортування будівельних матеріалів і виробів, такий виконано інженером-кошторисником ОСОБА_2 станом на 03.04.2023р.

Відтак, з врахуванням визначеного Позивачем період нарахування 3% річних та інфляційних втрат (13.01.2023р.-04.04.2023р.), правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму збитків на суму збитків лише за 04.04.2023р.

Сума 3% річних за заявлений Позивачем період становить 5929,71грн., інфляційних втрат 13205,12грн.

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 7510,16грн. 3% річних та 16777,08грн. інфляційних втрат є частково мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 5929,71грн. 3% річних та 13205,12грн. інфляційних втрат. В решті в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст.ст.73, 74 ГПК України).

Згідно з ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

У відповідності до ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Верховний Суд у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У рішенні ЄСПЛ «Проніна проти України» суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ («Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України»), що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги доведеність належними, достатніми, допустимими, достовірними та вірогідними доказами обставини укладення між Сторонами Договору, виконання Позивачем та прийняття Відповідачем підрядних робіт за Договором на суму 1138828грн., їх часткову оплату Відповідачем на суму 261761грн. та наявність заборгованості з оплати виконаних Позивачем та прийнятих Відповідачем робіт на суму 877067грн., а також завдання Відповідачем Позивачу збитків внаслідок різниці вартості матеріалів, машин і механізмів, ЗВВ, кошторисного прибутку та адміністративних витрат загалом на суму 225382грн., беручи до уваги визнання Відповідачем позову, перевіривши розрахунок суми позовних вимог, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 877067грн. суми основного боргу, 225382грн. збитків, 5929,71грн. 3% річних та 13205,12грн. інфляційних втрат є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення, в решті в позові слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.1 п.2 ч.2 ст.4 цього Закону).

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року для працездатних осіб в розмірі 2684 гривні.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач поніс у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 17371,97грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжну інструкцію від 16.01.2023р. №1 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 17371,97рн., оригінал якої є додатком №1 до позовної заяви.

При цьому суд зазначає, що при поданні позовної заяви до господарського суду Позивачем заявлено одну позовну вимогу майнового характеру із ціною позову 1158131,44грн., з врахуванням заяви від 04.04.2023р. вх. №1369/23 про зміну предмета позову ціна позову становить 1138599,24грн., а відтак, сума належного до сплати за подання такої позовної заяви судового збору становить 17078,99грн.

Відтак, Позивачем, з врахуванням прийняття судом заяви від 04.04.2023р. вх. №1369/23 про зміну предмета позову, внесено 292,98грн. (17371,97-17078,99) судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно до п.п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в пункті 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або в ухвалі про закриття провадження у справі, або в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічний за змістом припис містить ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 17371,97грн., недоведення Відповідачем розміру понесених судових витрат у справі, визнання Відповідачем позову до початку розгляд справи по суті, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 8539,49грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнути з Відповідача на користь Позивача 8538,50грн. судового збору, в решті судові витрати Позивача на сплату 0,99грн. судового збору покласти на Позивача.

При цьому, з врахуванням доводів мотивувальної частини рішення щодо розміру заявлених, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позовних вимог, суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору та визнання Відповідачем позову до початку розгляду справи по суті судом встановлено, що Позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України 8832,48грн. сплаченого згідно Платіжної інструкції від 16.01.2023р. №1 судового збору (292,98грн у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та 8539,50грн. у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті).

З підстав відсутності клопотання Позивача про повернення 8832,48грн. сплаченого згідно Платіжної інструкції від 16.01.2023р. №1 судового збору (292,98грн у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та 8539,50грн. у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті) суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення.

Проте, вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 123, 126, 128, 129, 130, 177, 183, 185, 191, 205, 216, 222, 231, 235, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 22, 509, 526, 527, 530, 547, 549, 599, 610-612, 623, 625, 627, 629, 632, 837, 853, 875, 882, 1166 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області (81473, Львівська область, Самбірський район, с.Ралівка, вул.І.Франка, буд.28; ідентифікаційний код: 04370254) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 877067грн. суми основного боргу, 225382грн. збитків, 5929,71грн. 3% річних, 13205,12грн. інфляційних втрат та 8538,50грн. судового збору.

3. В решті в позові відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 14.04.2023р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.