номер провадження справи 28/79/22-27/91/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 Справа № 908/1761/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Дев`ятко Людмили Олегівни ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартакової Марини Леонідівни (адрес реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 )

про стягнення грошових коштів

представники сторін

від позивача: Дев`ятко Л.О., паспорт НОМЕР_1 від 16.06.2016

від відповідача: Харламов Д.І., ордер серія ЗП № 70652 від 02.08.2022

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулася Фізична особа-підприємець Дев`ятко Людмила Олегівна з позовом до Фізичної особи-підприємця Мартакової Марини Леонідівни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1090014,00 грн.

В обґрунтування підстави звернення з позовом до суду позивач зазначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.11.2021 щодо своєчасного повернення об`єкта оренди орендодавцю у зв`язку з припиненням дії договору, внаслідок чого, з урахуванням п. 4.3 договору, позивач нарахував до стягнення пеню за період прострочення з 01.07.2022 по 01.10.2022 у розмірі 1044014,00 грн. Крім того заявлено до стягнення вартість косметичного/відновлювального ремонту в розмірі 46000,00 грн.

В позові позивач просив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Дев`ятко Людмили Олегівни залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення виявлених недоліків.

23.09.2022 (в установлений законом строк) до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків з відповідними доказами.

Ухвалою суду від 27.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1761/22. Присвоєно справі номер провадження 28/79/22. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 08.11.2022.

01.11.2022 від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вказав, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 08.11.2022 зупинено провадження у справі №908/1761/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №908/1278/22.

Ухвалою від 20.12.2022 провадження у справі №908/1761/22 поновлено. Продовжено строк підготовчого провадження. Призначено розгляд справи в підготовчому засіданні на 02.02.2023.

16.12.2022 судом від позивача отримана заява, в якій позивач з урахуванням положень ст. 16 ЦК України, п.2 ч. 2 ст. 49, ч. 3 ст. 49 ЦПК України зменшує ціну позову до розміру 155000,00 грн., змінює предмет позову, а саме просить суд стягнути вартість нездійсненого косметичного/поточного ремонту орендованого приміщення та відшкодувати майнову шкоду (збитки) у вигляді упущеного доходу. З урахуванням зменшення ціни позову просила повернути судовий збір у розмірі 13869,21 грн., оригінал квитанції №9280-8424-8522-8321 від 09.09.2022 надіслати позивачу.

30.01.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача 110091 грн. грошову заборгованість, з яких 46000 грн. реальних збитків та 64091 грн. упущена вигода.

В судовому засіданні 02.02.2023, вислухавши пояснення позивача щодо поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.12.2022 та письмових пояснень від 30.01.2023, суд роз`яснив позивачу, що нормами діючого законодавства не передбачено одночасну зміну предмету позову та його підстав. Суд також зауважив, що позивачем не надано розрахунок пред`явленої до стягнення суми на момент подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.02.2023 було оголошено перерву в судовому засіданні до 16.03.2023.

13.02.2023 від позивача надійшла заява вих. № 09 від 07.02.2023 про стягнення з відповідача реальних збитків в розмірі 46000 грн. вартості косметичного ремонту нежитлового приміщення № 92, відповідно до п. 4.8 Договору від 01.11.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023, в зв`язку з відрахуванням судді Федорової О.В. зі складу суду, судову справу № 908/1761/22 та заяву про зменшення позову, зміну підстав, повернення частини судового збору визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 07.03.2023 прийнято справу № 908/1761/22 до провадження суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 28/79/22-27/91/23, розглядати справу призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 03.04.2023.

Ухвалою суду від 03.04.2023 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 12.04.2023.

12.04.2023 господарський суд розпочав розгляд справи по суті, в порядку статті 208 ГПК України суд заслухав вступне слово учасників справи.

У судовому засіданні 12.04.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, за наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом з`ясовано у представників сторін про наявність заяв чи клопотань процесуального характеру.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

12.04.2023 позивач підтримав заявлені вимоги в розмірі стягнення 46000 грн. збитків у розмірі вартості нездійсненого косметичного ремонту, в іншій частині просив суд змінити предмет позову, на підставах викладених у заяві № 308 від 14.12.2022 та № 09 від 07.02.2023, які містяться в матеріалах справи. Також просив суд повернути суму судового збору. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

12.04.2023 представник відповідача в засіданні суду заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд в позові відмовити.

В засіданні суду 12.04.2023 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 12.04.2023, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

01.11.2021 Фізичною особою-підприємцем Дев`ятко Людмилою Олегівною (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мартаковою Мариною Леонідівною (Орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в термінове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, буд. 20, приміщення № 92, загальною площею 50,90 кв. м. (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.7 Договору при передачі приміщення від Орендодавця до Орендаря складається акт прийому-передачі приміщення в оренду, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору. Дата підписання акта є датою передачі приміщення в оренду.

За визначенням п. 2.1 Договору Орендодавець зобов`язаний, зокрема, передати Орендарю орендоване приміщення у стані, який задовольняє Орендаря, що фіксується підписанням сторонами відповідного акта прийому-передачі.

Відповідно до п. 4.5 Договору, у випадку, якщо приміщення в результаті дії Орендаря та/або не здійснення ним необхідних своєчасних заходів, прийде в аварійний стан або буде непридатним для подальшого використання, Орендар відновлює його за рахунок своїх фінансових коштів або в повному обсязі виплачує Орендодавцю всі фінансові витрати в розмірі вартості його повного відновлення до стану, в якому знаходилось приміщення в дату його передачі Орендареві. А також компенсує Орендодавцю всі фінансові збитки (у тому числі й упущену вигоду), понесені ним у зв`язку з вимушеним припинення дії цього договору.

Пунктом 4.8 Договору передбачено, що в разі звільнення Орендарем приміщення або у зв`язку з закінченням терміну дії цього договору, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю вартість не здійсненого ним косметичного або поточного ремонту приміщення (у випадку, якщо такий ремонт не буде проведений Орендарем самостійно, безпосередньо перед поверненням приміщення з оренди).

Відповідно до п. 5.1 Договору термін дії договору 1 (один) календарний рік від дати підписання сторонами акта прийому-передачі приміщення в оренду. Якщо за 1 (один) календарний місяць до закінчення цього терміну жодна із сторін письмово не заявить про намір його розірвати, термін дії договору автоматично продовжується ще на 2 (два) роки та 11 (одинадцять) календарних місяців.

Згідно із п. 5.2 Договору термін, вказаний в п. 5.1 даного договору, може бути скорочений у односторонньому порядку, згідно рішенню будь-якої із сторін договору. При цьому, сторона, яка вирішила розірвати дію договору достроково, повинна письмово повідомити протилежну сторону в термін не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати бажаного дострокового припинення терміну дії договору.

В пункті 5.3 Договору сторони визначили, що після закінчення терміну дії договору або при достроковому припиненні терміну оренди, Орендар зобов`язаний протягом 14 (чотирнадцяти) календарних дів від дати закінчення договору повернути приміщення Орендодавцю з оренди. Приміщення передається від Орендаря Орендодавцю в технічному та естетичному стані, повністю відповідному тому, який мало приміщення на дату підписання сторонами акта прийому-передачі приміщення в оренду.

Приміщення є фактично переданим від Орендаря Орендодавцю від дати підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення з оренди. В дату підписання цього акту Орендар передає Орендодавцю ключі від приміщення та надане йому Орендодавцем додаткове устаткування (п. 5.5 Договору).

Сторонами складений та підписаний акт прийому-передачі приміщення в оренду від 01.11.2021, згідно з яким Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в термінове платне користування нежитлове приміщення № 92, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Ладозька, буд. 20. При підписані акта Орендарю передано Орендодавцем два комплекти ключів від входу в приміщення.

Позивач посилався на те, що Фізична особа-підприємець Мартакова Марина Леонідівна (Орендар) 21.06.2022 звернулась до Фізичної особи-підприємця Дев`ятко Людмили Олегівни (Орендодавця) з листом про розірвання договору оренди у зв`язку з військовою агресією росії проти України та введенням воєнного стану.

За доводами позивача, сторони погодили, що днем повернення об`єкта оренди, та, відповідно, днем припинення строку дії договору оренди буде 01.07.2022, про що свідчить складання позивачем Дефектного акту саме 01.07.2022 та передання позивачу 01.07.2022 претензії щодо неналежного виконання умов Договору оренди від 01.11.2021. У претензії від 01.07.2022 щодо неналежного виконання умов Договору відповідачем зазначено, що 21.06.2022 відповідач письмово звернулась до позивача з проханням достроково припинити термін дії Договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2021 року і ставлячись з глибокою повагою до відповідача та зусиль відповідача щодо розвитку власного бізнесу, позивач прийняла прохання відповідача не дотримуючись місячного терміну дострокового розірвання договірних стосунків після звернення відповідача. У дефектному акті 01.07.2022 зазначено, що ключі від приміщення передані позивачу.

Відповідачем 07.07.2022 направлений на адресу відповідача лист вих.№07/07-22/1 від 07.07.2022 із запереченнями на претензію та два примірники підписаного за сторони ФОП Мартакової М.Л. акта прийому-передачі (повернення) 01.07.2022 приміщення № 92 по вул. Ладозькій, буд. 20 в м. Запоріжжя за договором оренди нежитлового приміщення від 01.11.2021.

Позивач листом № 281 від 20.07.2022 повідомила позивача, зокрема, про наступне: акт прийому-передачі (повернення) приміщення буде підписано позивачем не раніше проведення позивачем ремонтних робіт за дефектним актом від 01.07.2022; позивач із гуманітарних міркувань, партнерського та людського ставлення дозволила звільнити приміщення 01.07.2022, не чекаючи 30 днів з моменту повідомлення 21.06.2022 відповідачем про припинення строку дії договору оренди; приміщення не відповідало тому, яке мало бути при на дату підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду.

Позивач посилався на те, що відповідачем не оплачено вартість не здійсненого ним косметичного ремонту приміщення в порядку п. 4.8 Договору, який є реальними збитками та складає 46000 грн., про що свідчить зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 22.09.2022, договірна ціна на поточний/косметичний ремонт приміщення в розмірі 46000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Пунктом 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктами 5.2, 5.3 Договору оренди визначено порядок передачі спірного майна з оренди та значено що сторона, яка вирішила розірвати дію договору достроково, повинна письмово повідомити протилежну сторону в термін не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати бажаного дострокового припинення терміну дії договору. Після закінчення терміну дії договору або при достроковому припиненні терміну оренди, Орендар зобов`язаний протягом 14 (чотирнадцяти) календарних дів від дати закінчення договору повернути приміщення Орендодавцю з оренди. Приміщення передається від Орендаря Орендодавцю в технічному та естетичному стані, повністю відповідному тому, який мало приміщення на дату підписання сторонами акта прийому-передачі приміщення в оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами узгоджено, що днем повернення об`єкта оренди, та, відповідно, днем припинення строку дії договору оренди є 01.07.2022, після чого позивачем було складено дефектний акт від 01.07.2022, який підписано ФОП Дев`ятко Л.О. та присутніми при огляді приміщення особами: Дев`ятко І.Є, та Горбачовою І.В., зазначено, що при огляді приміщення, переданого ФОП Мартаковій М.Л. за договором оренди від 01.11.2021, яке знаходиться за адресою: вул. Ладозька, буд. 20 в м. Запоріжжі виявлені недоліки/дефекти, які зафіксовані даним актом. В акті Орендодавцем також зазначено, що ключі від приміщення за самостійним рішенням Орендаря передані ФОП Дев`ятко Л.О. в дату складання цього акту, Орендар або його офіційні представники при передачі ключів та огляді приміщення були відсутні.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.11.2022 у справі № 908/1278/22, яке набрало законної сили, встановлено, що безспірне визнання представниками обох сторін факту вчинення дій з приймання-передачі об`єкта оренди 01.07.2022 та, як результат, складення відповідачем дефектного акту від 01.07.2022. Вищевказаний дефектний акт від 01.07.2022 свідчить про повернення Орендарем орендованого майна відповідачу, а відсутність підпису Орендаря в дефектному акті і не підписання Орендодавцем акта прийому-передачі (повернення) приміщення не впливає на фактичне і реальне припинення між сторонами орендних відносин 01.07.2022. Даним рішенням визнав, що позовна вимога про визнання за фізичною особою-підприємцем Дев`ятко Людмилою Олегівною відсутність права на нарахування та стягнення з фізичної особи-підприємця Мартакової Марини Леонідівни орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.11.2021, починаючи з 01.07.2022, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановленні в рішенні Господарського суду Запорізької області від 01.11.2022 у справі № 908/1278/22 не підлягають доказуванню у даній справі.

Пунктами 4.5 та 4.8 Договору оренди вбачається, що у разі приведення приміщення в аварійний стан або непридатності його для подальшого використання внаслідок дій Орендаря, останній зобов`язаний відновити його за рахунок своїх фінансових коштів або виплатити Орендодавцю фінансові витрати в розмірі вартості його повного відновлення до стану, в якому знаходилось приміщення в дату його передачі Орендареві. В разі звільнення Орендарем приміщення або у зв`язку з закінченням терміну дії цього договору, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю вартість не здійсненого ним косметичного або поточного ремонту приміщення.

Позивач вказував на те, що в процесі огляду приміщення, яке було передано відповідачем, виявлено експлуатаційні недоліки, які оформлені позивачем односторонньо підписаним з його боку дефектним актом.

Матеріали справи містять зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 22.09.2022 та договірну ціна на поточний/косметичний ремонт приміщення в розмірі 46000 грн.

Позивач вказує на те, що сума 46000 грн. є реальними збитками на відновлення приміщення після оренди відповідача.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 147 Господарського кодексу України (далі ГК України), збитки, завдані суб`єкту господарюванні порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

Відшкодування збитків передбачено Цивільним та Господарським кодексами України, законами, іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовано ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2).

З приписів зазначених норм статей вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди (збитків) необхідна наявність складу правопорушення:

- протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи);

- наявність майнової шкоди (шкідливого результату такої поведінки);

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Отже, з огляду на положення згаданих статей Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

За правилами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх необхідних складових для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення збитків в розмірі 46000 грн., які становлять суму відновлювального ремонту приміщення, а саме причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача і збитками, також не доведено вину відповідача у завданні позивачу збитків в розмірі 46000 грн.

Також позивачем не доведено суду протиправної поведінки відповідача, що як наслідок мали б бути підставою для стягнення збитків, крім того, позивачем належними засобами доказування не доведено суму розміру збитків та факту їх понесення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, а позивач не надав належних доказів понесення саме збитків.

Статтею 779 ЦК України встановлено, що наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Таким чином, судом встановлено, що відшкодування збитків застосовується в разі неможливості відновлення речі, враховуючи, що позивач заявляв про проведення поточного/косметичного ремонту на загальну суму 46000 грн., орендар не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення.

Вищевикладене спростовує позицію та твердження позивача.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, суд здійснивши у сукупності оцінку фактичних обставин справи та поданих доказів, не знайшов достатніх правових підстав для їх задоволення з тих підстав, які заявлено, тому у позові відмовляється у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається позивач у справі.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 2481 грн. покладається на позивача.

Сума переплаченого судового збору в розмірі 13869 грн. 21 коп. підлягає поверненню позивачу, про що прийнято відповідну ухвалу.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процессуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Дев`ятко Людмили Олегівни до Фізичної особи-підприємця Мартакової Марини Леонідівни відмовити.

Видати ухвалу на повернення з Державного бюджету України Фізичній особі-підприємцю Дев`ятко Людмилі Олегівні ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) судового збору в розмірі 13869 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 21 коп.

Рішення оформлено та підписано 21.04.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.