ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/21117/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022

(повний текст рішення складено та підписано 16.12.2022)

у справі № 910/21117/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т. Смарт Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

про стягнення 3 226 851,56 грн

за участю представників:

від позивача: Камишева К.В.;

від відповідача: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Данко" про стягнення 3 226 851,56 грн за договором поставки нафтопродуктів № Д-03-03/2021 від 03.03.2021, з яких 2 821 678,63 грн - основний борг, 262 871,27 грн - пеня, 28 216,79 грн - штраф, 64 772,18 грн - інфляційні втрати та 49 312,69 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 821 678,63 грн основного боргу, 28 216,79 грн штрафу, 241 231,17 грн пені, 49 312,69 грн 3% річних, 64 772,18 грн інфляційні втрати та судовий збір у розмірі 48078,17 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару у встановлений строк.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Данко" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/21117/21 в частині задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За твердженням скаржника, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту поставки товару.

Також скаржник, посилаючись на положення ст. 549 ЦК України, ст. 61 Конституції України, зазначає про безпідставність стягнення штрафу за договором.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 за апеляційною скаргою ТОВ "Данко" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/21117/21 відкрито апеляційне провадження; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 28.03.2023.

20.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг" просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/21117/21 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Данко" без задоволення з огляду на її безпідставність.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 розгляд справи було відкладено на 11.04.2023 у зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання.

В судове засідання 11.04.2023 представники відповідача не з`явились, хоч учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим розгляд справи за відсутності представників відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, доводячи її безпідставність.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03.03.2021 між ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг" (постачальник) та ТОВ "Данко" (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № Д-03-03/2021, за яким постачальник зобов`язався передати покупцю у власність нафтопродукти (іменовані далі товар), а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах, викладених у договорі, найменування, кількість та ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Номенклатура товару, його кількість та ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на базі письмової заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які складають невід`ємну частину договору (п. 1.2 договору). Ціна на товар встановлюється у рахунках, видаткових накладних на кожну окрему партію товару (п. 1.6 договору. До ціни товару можуть бути також включені: вартість доставки товару, в разі виявлення бажання покупця щодо надання такої послуги (п. 1.6.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 договору, покупець зобов`язаний надіслати письмову заявку постачальнику. Товар поставляється погодженими партіями відповідно до письмової заявки, яку надає покупець постачальнику, та у відповідності із рахунком-фактурою на поставку тої чи іншої партії товару. Поставка товару підтверджується видатковими накладними на товар, підписаними представниками обох сторін.

Постачання товару (кожної окремої його партії), в рамках цього договору, здійснюється на умовах: FCA, EXW, CPT. Конкретна умова постачання тої чи іншої партії товару визначається в додатку до договору на підставі заявки покупця (п. 2.3 договору).

У випадку, якщо поставка товару була проведена без дотримання заявлених (згідно даних, відображених в заявці) покупцем даних про обсяг, дату поставки і т.д., однак сторонами були підписані накладні документи на товар (видаткові накладні та/або акти приймання-передачі), поставка товару вважається погодженою між сторонами і такою, що відповідає умовам цього договору (п. 2.5 договору).

Покупець зобов`язується оплатити повну вартість партії в розмірі 100% (в тому числі ПДВ) за товар в сумі, відображеній в рахунках-фактурах наданих постачальником, протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунка-фактури (п. 4.2 договору).

При цьому, у п. 4.2.1 договору сторони погодили, що строки та порядок оплати товару покупцем, вказані у п. 4.2 за домовленістю сторін можуть бути переглянуті і відображені письмово в додатку до договору, підписаному та скріпленому печатками обох сторін, який буде невід`ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 26.04.2021 до договору поставки нафтопродуктів № Д-03-03/2021 від 03.03.2021 п. 4.2 договору сторони виклали в новій редакції, за якою оплата продукції здійснюється на умовах відтермінування на 30 календарних днів від дати сформованої видаткової накладної, за поставлену продукцію (партії продукції), якщо інше не встановлено у додатках до цього договору або не погоджено постачальником іншим чином.

У пункті 7.14 договору сторони підтвердили, що цей договір, заявки, специфікації, рахунки, первинні бухгалтерські документи, додатки, додаткові угоди та інші документи за договором можуть складатися в електронній формі та підписуватися сторонами електронними-цифровими підписами (ЕЦП) або кваліфікованими електронними підписами (КЕП) в сервісі M.E.Doc та інші. Електронні документи вважаються одержаними адресатом з моменту надсилання, якщо відправник не отримає автоматичне повідомлення про те, що електронний документ не підписано.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником на виконання умов даного договору та надісланих покупцем письмових заявок постачальнику, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 4 380 272,63 грн, що підтверджується видатковими накладними, № 210031 від 04.03.2021 на суму 671 470,80 грн, № 210046 від 16.03.2021 на суму 169 606,01 грн, № 210059 від 26.03.2021 на суму 106 138,62 грн, № 210076 від 30.03.2021 на суму 434 250,00 грн, № 210077 від 31.03.2021 на суму 434 250,00 грн, № 210086 від 02.04.2021 на суму 434 250,00 грн, № 210104 від 05.04.2021 на суму 436 334,40 грн, № 210132 від 10.04.2021 на суму 721 224,00 грн, № 210169 від 14.04.2021 на суму 102 837,60 грн, № 210337 від 28.05.2021 на суму 318 561,60 грн, № 210341 від 29.05.2021 на суму 318 561,60 грн та № 210474 від 10.07.2021 на суму 232 788,00 грн, які у відповідності до вимог пункту 7.14 договору підписані електронно-цифровими підписами сторін з накладенням електронних печаток, про що свідчать наявні в матеріалах справи протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. В судовому рішення зазначено, що оригінали на електронному носії їх створення оглянуті в судовому засіданні 14.12.2022.

Місцевим господарським судом також встановлено та не заперечується скаржником, що оплату отриманої продукції за договором поставки нафтопродуктів ТОВ "Данко" здійснило лише частково в сумі 1 558 594,00 грн та з порушенням строку, у зв`язку чим виник борг в розмірі 2 821 678,63 грн.

Колегія суддів враховує, що ТОВ "Данко" в апеляційній скарзі не заперечує правовідносини з ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг", не спростовує сам факт поставки позивачем товару за договором у встановленому судом обсязі, а посилається лише на ненадання, на його думку, належних та допустимих доказів, які підтверджують факт поставки.

Проте, первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт передачі товару мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент складання спірних первинних документів) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Надані позивачем докази здійснення спірних господарських операцій вищезазначеним вимогам відповідають.

Стаття 73 ГПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а одним із засобів доказування є електронні докази.

За частиною першою, другою статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі "Інтернет"). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

За частиною ж п`ятою цієї статті Кодексу, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Матеріали справи свідчать, що 03.08.2022 судом першої інстанції було закрите підготовче провадження у справі, проте 13.12.2022 відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів. Клопотання відповідача 14.12.2022 було залишено без розгляду, оскільки витребувані відповідачем докази оглянуті в судовому засіданні в присутності представників сторін, що відображено в протоколі судового засідання.

У протоколі 14.12.2022 вказано, що суд досліджує оригінали видаткових накладних в електронному вигляді. Зауваження з приводу неповноти або неправильності технічного запису або відомостей, вміщених у протоколі судового засідання від 14.12.2022, відповідач в порядку ст. 224 ГПК України не заявляв.

Встановлене спростовує доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання по сплаті отриманого від позивача товару в повному обсязі.

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Пунктами 5.7, 5.8 договору встановлено, що у разі прострочення покупцем строків оплати за товар, більше ніж на три календарних днів покупець сплачує постачальникові штраф у розмірі 1% від вартості відвантаженого, але неоплаченого товару. У разі прострочення покупцем строків оплати за товар, покупець додатково сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає оплаті за рахунком, за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Положеннями ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за договором, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 5.7, 5.8 договору правомірно нараховано і заявлено до стягнення пеню в розмірі 241 231,17 грн та 28 216,79 грн штрафу за прострочення оплати поставленого товару понад 3 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд № 910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши здійснені позивачем інфляційні нарахування, колегія суддів погоджується, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, розраховані правильно та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Скаржником в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не спростовано висновку місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/21117/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі № 910/21117/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21117/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.04.2023.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова