ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. Справа№ 910/429/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 06.04.2023:

від позивача: не з`явились

від відповідача-1: Бідний Є.М.

від відповідача-2: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат

за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Україна"

у справі № 910/429/21 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Фермерського господарства "Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Посвятенко Юрій Дмитрович

про визнання товарної аграрної розписки недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

15.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 910/429/21, яким стягнути з Фермерського господарства "Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 273 510 грн.00 коп., понесені у зв`язку з переглядом справи № 910/429/21 в суді апеляційної інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду заяви по суті

Протоколом передачі судової справи раніше визначену головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" у справі №910/429/21 визначено колегію Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат у справі № 910/429/21 призначено на 08.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 розгляд справи № 910/429/21 відкладено на 13.10.2022.

Ухвалою Верховного Суду від 19.10.2022 відкрито касаційне провадження у справі №910/429/21 за касаційною скаргою Фермерського господарства "Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022.

Постановою Верховного Суду від 29.11.2022 касаційну скаргу Фермерського господарства "Україна" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі № 910/429/21 залишено без змін.

24.01.2023 Північним апеляційним господарським судом було витребувано справу № 910/429/21 у Господарського суду міста Києва для продовження розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат.

30.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/429/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама України" про розподіл судових витрат подої після розгляду апеляційної скарги Фермерського господарства "Україна" у справі № 910/429/21 призначено на 02.03.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. розгляду заяви 02.03.2023 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат після розгляду апеляційної скарги Фермерського господарства "Україна" призначено на 30.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат після розгляду апеляційної скарги Фермерського господарства "Україна" призначено на 06.04.2023.

Письмові пояснення та заперечення учасників апеляційного провадження

07.09.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про стягнення витрат щодо правової допомоги пов`язані із розглядом справи №910/429/21.

У своїх запереченнях позивач зазначає, що сума стягнення в розмірі якому просить стягнути відповідач є занадто завищеною, та на думку позивача акти виконаних робіт не містять кількість витраченого часу, тому позивач вважає, що сума послуг не може перевищувати розумної межі, яка на думку позивача є 70 000,00 грн.

28.02.2023 (повторно 01.03.2023) через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли доповнення до заперечення на заяву відповідача про стягнення витрат щодо правової допомоги пов`язані із розглядом справи №910/429/21.

В даних доповненнях позивач зазначає, що матеріально-правове обґрунтування, позиція, доводи та судова практика, що викладена у відзиві на апеляційну скаргу та пояснення є алогічною матеріально-правовому обґрунтуванню, позиції, доводам та судовій практиці викладеною адвокатом Бідним Є. у відзиві на позовну заяву. Будь-яких інших заяв, клопотань та інших процесуальних документів окрім заяви про прийняття додаткового рішення в суді апеляційної інстанції не подавалось.

Також позивач звертає увагу, що від момент надходження заяви до суду апеляційної інстанції відповідної заяви (15.07.2022) пройшло більше ніж 10 днів та становить більше ніж сім місяців, позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати приписи ст. 244 ГПК України при прийнятті додаткового рішення.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 06.04.2023 з`явився представник відповідача, який підтримав заяву в повному обсязі.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 06.04.2023 представників не направили, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд заяви повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників учасників апеляційного провадження не є перешкодою для розгляду заяви по суті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких заяву не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду заяви, а тому суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду заяви - відсутні.

Обставини справи

Фермерське господарство "Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про визнання недійсною товарної аграрної розписки від 02.03.2020, посвідченої 03.03.2020 Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрованої в реєстрі за № 431, виданої позивачем у забезпечення виконання зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки № AVD_UKR_2/20 від 28.02.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі №910/429/21 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.11.2022 касаційну скаргу Фермерського господарства "Україна" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі № 910/429/21 залишено без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи із змісту положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Виходячи із змісту статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Як було зазначено колегією суддів вище, відповідачем було подано заяву, в якій він просив стягнути з позивача на його користь 273 510 грн.00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) відповідачем до суду подано наступні докази: Договір про надання правової допомоги від 15.01.2021 (далі - Договір), лист-доручення №3 від 15.01.2021 до Договору, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Сюсєля І.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Бідного Є.М., довідка адвокатського об`єднання щодо працевлаштування адвокатів Сюсєля І.М. та Бідного Є.М., накази про прийняття на роботу адвокатів Сюсєля І.М. та Бідного Є.М., копії рахунків № 1 від 20.08.2021, №11 від 06.07.2022 та №12 від 06.07.2022, копії платіжних доручень №3095 від 26.08.2021, №1983 від 07.07.2022 та №1984 від 07.07.2022, копії актів наданих юридичних послуг від 26.08.2021 та від 07.07.2022.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу.

Водночас, дослідивши заперечення позивача проти задоволення відповідної заяви, колегія суддів зазначає таке.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи, наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання професійної правничої допомоги у цій справі, з врахуванням обґрунтованості, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

З огляду на викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про ухвалення додаткової постанови у справі №910/429/21 підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" про розподіл судових витрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Україна" (22511, Вінницька обл., Липовецький р-н, с. Стара Прилука, вул. Островського, буд. 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 13, оф. 4А/41, ) 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

3. В іншій частині в задоволенні заяви - відмовити.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/429/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 17.04.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк