РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.04.2023Справа № 910/20551/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" (вул. Шершова 6 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87510)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Є. Гедройця, 5, м. Київ, 03680)

про стягнення 2575,80 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2575,80 грн. надмірної плати за використання вагонів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт застосування відповідачем під час визначення розміру плати за користування вагонами, які надійшли від перевізника, без застосування аукціонної ставки відповідно до Додатку № 1-9 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (в редакції, оприлюдненій 26.04.2021 року, що вводиться в дію 01.05.2021 року) від 25.02.2020 року, що призвело до надмірного нарахування плати за використання вагонів перевізника, яка підлягає поверненню позивачеві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 11.01.2022 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2021 року надійшла заява б/н від 04.01.2021 року на усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду від 17.01.2022 року за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/20551/21 та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог господарським судом на підставі частини 1 статті 247 ГПК України вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Через канцелярію суду на виконання вимог ухвали суду від 17.01.2022 року позивачем 14.02.2022 року подано пояснення б/н від 07.02.2022 року та 15.02.2022 року відповідачем подано супровідний лист з доданими до нього копіями пам`яток подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 та копіями відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46, які разом з доданими доказами судом долучено до матеріалів справи.

Від відповідача 16.02.2022 року через канцелярію суду надійшли відзив б/н від 11.02.2022 року на позовну заяву та заява про поновлення процесуальних строків на подання відзиву. Зокрема, у відзиві останній заперечує проти позовних вимог та зазначає, що відомості плати за користування вагонами складено відповідачем за наслідками надання неаукціонних послуг із застосуванням ставки плати Спл1, в той час як ставка плати Спл2 була врахована та застосована відповідачем при визначенні розміру плати за користування вагонами перевізника при наданні послуг перевезення з моменту відправлення вантажу та до моменту його видачі вантажовласнику (вантажоодержувачу), а також позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає п. 7.4 укладеного між сторонами Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. Крім того відповідач посилається на те, що відомості плати за користування вагонами підписані вантажовласником без будь - яких зауважень, тобто погоджено нарахування плати у визначеному розмірі. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

Також від відповідача 16.02.2022 року надійшло клопотання б/н від 11.02.2022 року про здійснення розгляду справи № 910/20551/21 за правилами загального позовного провадження, або у разі відмови в задоволенні такого клопотання - за участі представників сторін.

В свою чергу від позивача 05.04.2022 року надійшла відповідь на відзив б/н від 21.02.2022 року, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, посилаючись на те, що питання плати за використання вагонів перевізника під час вантажних операцій регулюється як основними умовами Договору (п. 3.4), так і Додатком 1-9 до нього (п. 6.4), за змістом яких не розрізняються ставки плати за видами вантажних операцій та використовується єдина ставка, відтак підстави для застосування іншої ставки відсутні. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Поряд з цим 29.04.2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 28.04.2022 року на позовну заяву та заява про поновлення процесуальних строків на подання заперечень.

Так, відповідач за змістом поданих заперечень зазначає про те, що плата за користування вагонами з урахуванням ставки, передбаченої Додатком 1-2 до Договору, була ним нарахована за надані послуги вже після завершення надання послуг за Додатком 1-9 до Договору та за час перебування власних вагонів перевізника на під`їзній колії для здійснення операцій вивантаження вантажу. Заперечення судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розгляд справи № 910/20551/21 в порядку загального позовного провадження та в судовому засіданні за участю представників сторін відмовлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначається позивачем в позовній заяві та встановлено судом за матеріалами справи, 25.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (замовник за договором, позивач у справі) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник за договором, відповідач у справі) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У розумінні Договору користування вагоном не є орендною майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою (пункт 1.1 Договору).

Розділами 2 - 12 Договору сторони узгодили права та обов`язки сторін, вартість послуг, порядок проведення розрахунків, відповідальність сторін, обставини непереборної сили, порядок вирішення спорів, організацію електронного документообігу, додаткові умови, строк дії Договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що Договір діє з дня укладання, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення замовника умови Договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію.

Відповідно до пункту 12.11 Договору у випадку, якщо після припинення Договору замовник продовжує замовляти та отримувати послуги за Договором, Договір вважається автоматично продовжений до припинення Договору у встановленому ним порядку, окрім випадку припинення Договору перевізником з всіма замовниками одночасно.

Договір від 25.02.2020 року оприлюднено 26.04.2021 року та введено в дію 01.05.2021 року.

Відповідно до Повідомлення про укладання договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №48-31158623/2020-0001 від 30.06.2020 року (договір від 25.02.2020 року) замовнику присвоєно коди: відправника/ одержувача - 8915, платника 8213334 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером. Код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер Договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення, що регулюється нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 1.3. Договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язаний доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 року №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 року за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, та іншими актами законодавства України, в т.ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 34, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із пунктом 2 Статуту останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

За приписами частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За змістом частини 2 статті 307 Господарського кодексу України та частини 2 статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У відповідності до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно п. 1.4. Договору надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Згідно пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, згідно з пунктом 1.1 яких на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Відповідно до п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Судом за матеріалами справи встановлено, що на виконання умов Договору в березні 2021 року відповідачем на станції Бердичев, Ужгород, Мукачево, Берегова, Рядова, Соль, Авдіївка, Черкаси надавались послуги з подачі порожніх власних вагонів перевізника під навантаження у кількості та у термін (строк) відповідно до поданих позивачем електронних заявок, а також послуги перевезення вантажу у власних вагонах перевізника до станції призначення Сартана, Донецької залізниці на адресу ВП Криворізька ПАТ МК «Азовсталь» за залізничними накладними №№ 32606485, 39645064, 39678024, 41056409, 41063983, 41064452, 41064478, 41082967, 41223900, 41237538, 41237629, 41258310, 41258716, 41324310, 41341363, 41341371, 41344094, 41347675, 41378787, 41424961, 41428486, 41592312, 41597568, 41597576, 41599176, 41722992, 45389681, 53623450, 53623484, 53623567, 53623575, 53655502.

У свою чергу суд констатує, що зауважень щодо кількості та змісту вантажу, а також правильності відомостей, зазначених у залізничних накладних на станції відправлення та під час перевезення від залізниці не находило, отже, за висновками суду, на станції відправлення вантаж прийнятий останньою до перевезення без зауважень та заперечень.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що наявністю зазначених залізничних накладних як форми договору перевезення вантажів встановлено факт укладення між позивачем як замовником та відповідачем як перевізником, яким виконуються доручення позивача щодо перевезення вантажів залізничним транспортом, договірних зобов`язань зобов`язань щодо приймання, транспортування (перевезення) вантажу та видачі його у пункті призначення.

Згідно п. 2.3.2 Договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначено в додатках до договору та Збірнику тарифів.

За умовами п.п. 2.3.4 Договору обов`язком перевізника є: вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами встановленими в Додатку 1-1 до Договору через станцію або через один з підрозділів філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця», що вказано у такому зверненні замовника. В разі, оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються замовнику безоплатно.

Згідно п.п. 3.1, 3.2. Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 1-2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки. У разі використання з 01.10.2020 власного вагону перевізника після «подвійних операцій», передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника та плата за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується.

Пунктом 63 Статуту встановлено, що перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів.

Так, сторонами було доповнено Договір Додатком 1-9 до Договору «Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника за результатами електронних торгів (аукціону)», який є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до пункту 13.1 Договору у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови, інші ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Пунктом 2.1 Додатку 1-9 до Договору визначено, що перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами за результатами електронного аукціону за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій (голландського аукціону) у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого Сторонами строку надання послуги, визначеного в Протоколі електронних торгів (аукціону)) за ціною, що визначається за результатами голландського аукціону, надалі в цьому Додатку до Договору - послуга. Замовник здійснює або забезпечує оплату такої послуги відповідно зв цього Додатку до Договору та Договору.

Згідно з п. 2.2. Додатку 1-9 у випадку надання послуги перевезення за результатами електронного аукціону, до відносин сторін застосовуватимуться спеціальні умови Додатку 1-9 до договору, а умови договору застосовуватимуться у частині, що не суперечить умовам вказаного додатку.

Перевізник зобов`язаний забезпечити подачу технічно придатних для використання власних вагонів Перевізника у кількості та у термін (строк) відповідно до електронної заявки на подачу власних вагонів Перевізника з ознакою «Аукціон» відповідно до Протоколу електронних торгів (аукціону) (п. 5.2.2. Додатку 1-9 до договору).

Порядок проведення електронних торгів (аукціону) визначається Регламентом ЕТС Укрзалізниця з особливостями, викладеними у Додатку 1-9 до Договору (пункт 3.1 Додатку 1-9).

Відповідно до п. 3.4 Додатку 1-9 до Договору після оприлюднення результатів електронних торгів (аукціону) за результатами їх проведення підписується Протокол електронних торгів (аукціону).

Під час оформлення перевізних документів на перевезення вантажів в графі 7 накладних внутрішнього сполучення або графі 3 перевізних документів СМГС зазначається інформація щодо умов перевезення та розміру ставки. Під час оформлення перевізних документів на перевезення вантажів проставляється відмітка: у накладних внутрішнього сполучення в графі 7: «Перевезення з узгодженими строками та обсягами на підставі аукціону №_____»; у перевізних документах СМГС у графі 3: «Перевозка с согласованными сроками и объемами на основании аукциона «_____» (пункт 3.10 Додатку 1-9).

Згідно з пунктом 6.2 Додатку 1-9 до Договору ставка плати за використання власного вагону перевізника (Спл2) у процесі надання послуги з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) та коефіцієнт порожнього пробігу (Кпп2) встановлюються відповідно до Протоколу електронних торгів (аукціону) у розмірі, визначеному за результатами електронних торгів (аукціону), застосовуються для перевезень у межах та за межами України, не змінюється та не підлягають коригуванню під час строку дії послуги, окрім з урахуванням умов п.6.3 (6.3.1, 6.3.2, 6.3.3) цього Додатку до Договору, та зазначаються в Протоколі електронних торгів (аукціону).

За результатами проведення аукціонів між позивачем та відповідачем підписано Протокол електронних торгів № RCD-001-UА-358, відповідно до якого:

найменування активів - Надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах АТ «Укрзалізниця» на 3 роки;

полігон навантаження - УЗ;

кількість вагонів - 60 012;

розмір ставки (Спл2) дорівнює 480,00 грн. без ПДВ за добу.

Порядок надання послуги визначено розділом 3 Додатку 1-9 до Договору.

Таким чином, відповідно до вказаного протоколу на аукціоні визначена єдина ставка плати за використання вагону перевізника, яка складає 480,00 грн. (без ПДВ) на добу.

Згідно з розділом 1 Додатку 1-9 ставка плати за використання власного вагону перевізника (Спл2) - це визначена за результатами електронних торгів ставка плати за використання власного вагону перевізника при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу, відповідно до Протоколу електронних торгів (аукціону) як ціна реалізації лоту.

Як зазначалось судом вище, відповідачем згідно залізничних накладних №№ 32606485, 39645064, 39678024, 41056409, 41063983, 41064452, 41064478, 41082967, 41223900, 41237538, 41237629, 41258310, 41258716, 41324310, 41341363, 41341371, 41344094, 41347675, 41378787, 41424961, 41428486, 41592312, 41597568, 41597576, 41599176, 41722992, 45389681, 53623450, 53623484, 53623567, 53623575, 53655502 було прийнято до перевезення до станції призначення Сартана Донецької залізниці спірні вагони у кількості 42 одиниці на особливих умовах на підставі Протоколу електронних торгів (аукціону) та Додатку 1-9 до Договору.

У графі 7 зазначених залізничних накладних вказано: «Перевезення з узгодженими строками та обсягами на підставі об`єднаного протоколу № RCD-001-UА-358 за ставкою плати за використання вагонів за аукціоном - у розмірі 480,00 грн.»

За результатами перевезення вантажу за вищевказаними накладними були надані послуги замовнику, що підтверджується відміткою в графі 52 та накладенням ЕЦП в графі 53 залізничних накладних про видачу вантажу вантажоодержувачу.

При цьому, згідно наявних у справі доказів вбачається, що враховуючи відсутність власної під`їзної колії по станції Сартана Донецької залізниці у ТОВ «Метінвест-Шіпінг», позивач залучив до виконання зобов`язань третю особу - ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», на під`їзну колію якого проводилась подача вагонів для вивантаження на підставі Договору № 1/24 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» від 22.11.2016 року, укладеного останнім з ПАТ «Українська залізниця» в особі начальника Регіональної філії «Донецька залізниця» та згідно якого здійснюється експлуатація під`їзної колії, яка належить ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», що примикає до станції Сартана через стрілки №75, 77 до колій №49 і №51 і обслуговується власним локомотивом.

Вказаний Договір № 1/24 про експлуатацію залізничної під`їзної колії укладено з 01.01.2017 року до 31.12.2017 року включно (п. 19), та його дія продовжена до 31.12.2021 року відповідно до Додаткової угоди №10 від 12.11.2020 року.

В свою чергу, позивачем не заперечувались обставини щодо того, що вагони, які прибули на станцію призначення за спірними накладними, подавались під вивантаження на під`їзну колію ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та перебували там протягом часу, необхідного для завершення відповідних розвантажувальних робіт.

Порядок визначення плати за користування вагонами і контейнерами визначений Правилами користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113 (далі - Правила № 113), зокрема, п. 3 Правил № 113 визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23 а, Актів загальної форми ГУ-23. Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

Таким чином, первинними документами, які підтверджують надання послуг за подавання й забирання вагонів та маневрову роботу є Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, на підставі яких оформляються Відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу.

Приписами абзацу 1-4 п. 4 Правил № 113 встановлено, що Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватись працівником станції і вантажовідправником.

Згідно абзацу 5, 6 п. 4 Правил № 113 час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника; час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій; пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласник.

Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надається вантажовласнику (п. 2.6 Правил № 644).

За наслідками перевезення за вищенаведеними залізничними накладними з особового рахунку ТОВ «Метінвест-Шіпінг» №8213334, відкритого за Договором із перевізником, списано ставку плати за використання власних вагонів перевізника у загальному розмірі 53 908,40 грн., що підтверджується Відомостями плати за користування вагонами.

Зокрема, в матеріалах справи наявні підписані працівниками вантажовласника та залізниці пам`ятки про подавання вагонів форми ГУ-45 та пам`ятки про забирання вагонів форми ГУ-45, на підставі яких відповідачем складено спірні Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем в порушення умов Протоколу електронних торгів № RCD-001-UА-358 та Додатку 1-9 до Договору на підставі Відомостей плати за користування вагонами нараховано плату за вагони перевізника у загальній сумі 53908,40 грн. виходячи із ставки плати за використання власних вагонів перевізника у розмірі 500,00 грн. за добу, в той час як добова ставка за ці вагони має нараховуватися у розмірі 480,00 грн. без ПДВ (Спл2), що відповідає умовам проведеного аукціону та відповідно зафіксовано у Протоколі електронних торгів (аукціону).

Таким чином, оскільки, на переконання позивача, сумарно плата за користування власними вагонами перевізника по Відомостям плати за користування вагонами повинна складати 51 332,60 грн. без ПДВ з урахуванням аукціонної ставки у розмірі 480,00 грн. без ПДВ за добу, відтак розмір надмірно сплаченої плати за користування вагонами становить 2 575,80 грн.

З метою досудового регулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 21/07/50жд від 30.07.2021 року за надмірне нарахування плати за використання вагонів під час перевезення вантажів залізничним транспортом на суму 2 575,80 грн., відповідно до якої позивач просив повернути надмірно нараховану суму у вказаному розмірі на особовий рахунок ТОВ «Метінвест-Шіпінг» №8213334. Копія вказаної претензії наявна в матеріалах справи.

Проте, за результатами розгляду вказаної претензії відповідачем листом № ЦТЛ-19/1254 від 15.09.2021 року в її задоволенні ТОВ «Метінвест-Шіпінг» відмовлено, посилаючись на здійснення розрахунку плати за користування власними вагонами перевізника по відомостям плати за користування спірними вагонами згідно діючих умов Договору.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем було неправомірно нараховано та списано з рахунку ТОВ «Метінвест-Шіпінг» плату за користування власними вагонами перевізника в загальній сумі 2 575,80 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Додатку 1-9 ціна реалізації лоту (далі - Ставка плати за використання власного вагону перевізника (Спл2)) - це визначена за результатами електронних торгів ставка плати за використання власного вагону перевізника при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн./ вагон за добу, відповідно до протоколу електронних торгів (аукціону) як ціна реалізації лоту.

Строк надання послуг - період у часі, що визначений в оголошенні, протягом якого перевізник надає послуги з перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами за результатами електронних торгів (аукціону) та який визначається в протоколі електронних торгів (аукціону) (пункт 1 додатку 1-9).

Відповідно до пункту 5.2.3 Додатку 1-9 перевізник зобов`язаний нараховувати плату за використання власних вагонів перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів відповідно до пункту 3.2 Договору із застосуванням ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл2).

Тобто, з урахуванням змісту укладеного між сторонами Додатку 1-9 до Договору та Протоколу електронних торгів № RCD-001-UА-358 вбачається, що наведеним документами чітко визначено, що Ставка плати за використання власного вагону перевізника (Спл2) у розмірі 480,00 грн. за добу застосовується на період надання відповідачем аукціонних послуг з перевезення вантажу, а саме з моменту подачі вагонів під навантаження та до моменту видачі вантажу вантажоодержувачу на станції призначення.

При цьому, після завершення надання послуг перевезення згідно з аукціоном - перевізником нараховується плата за користування вагонами, зокрема, за час перебування власних вагонів перевізника на під`їзних коліях ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» протягом часу виконання робіт з їх розвантаження, з урахуванням ставки плати (Спл1) згідно Додатку 1-2 до Договору «Ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл1) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України».

Так, судом за матеріалами справи встановлено, що згідно Відомостей плати за користування вагонами, копії яких додано позивачем до позовної заяви, залізницею було нараховано плату за користування власними вагонами перевізника за ставкою Спл1 у розмірі 500,00 грн. за вагон за добу.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з: 1) плати за перевезення (провізної плати) (залізничний тариф, відображається в графі 31 накладної); 2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника (відображається в графі 36 накладної) та 3) плати за використання власного вагону перевізника (відображається в графі 37 накладної), в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.

Отже, згідно з пунктом 3.2 Договору замовник сплачує провізні платежі, які включають в себе три складові.

При цьому, передбачена у пункті 3.2 Договору плата за використання власного вагону перевізника (відображається в графі 37 накладної) нараховується із застосуванням ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл2) в процесі надання послуг з перевезення вантажів, та із застосуванням ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл1) за час надання неаукціонних послуг до відправлення та після видачі вантажу вантажоодержувачу.

Як зазначалось судом раніше, на виконання умов протоколу електронних торгів та Додатку 1-9 відповідачем у березні 2021 року надавались аукціонні послуги: з подачі порожніх власних вагонів перевізника під навантаження на станціях Бердичев Південно-Західної залізниці, Ужгород, Мукачево Львівської залізниці, Рядова Придніпровської залізниці, Соль, Авдіївка Донецької залізниці, Черкаси, Берегова (експ.) Одеської залізниці та послуги з перевезення вантажу у власних вагонах перевізника до станції призначення Сартана Донецької залізниці на адресу ПАТ МК «Азовсталь».

Судом встановлено, що за вказані послуги, а саме за послуги з подачі вагонів під навантаження та послуги з перевезення вантажу до станції призначення, перевізником було стягнуто на виконання п.3.2, п. 6.4. Додатку 1-9 до Договору з позивача плату за користування вагонами з врахуванням ставки плати Спл2.

Поряд з цим, як вбачається з графи 51, 52 (дата прибуття та видачі вантажу) та 56 (дата відправлення вантажу), а також з наявних в матеріалах справи Пам`яток про подавання та забирання вагонів форми ГУ-45, вказана у спірних Відомостях плати за користування вагонами загальна сума плати за користування вагонами у розмірі 53 908,40 грн. була нарахована перевізником за період після прибуття вантажу на станцію призначення за час їх перебування на під`їзних коліях ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» в очікуванні розвантаження, тобто за неаукціонний період із застосуванням ставки плати Спл1.

В подальшому, після здійснення остаточних розрахунків та завершення надання послуг перевезення згідно аукціону (видачі вантажу вантажоодержувачеві), вагони з вантажем, що прибули за означеними вище накладними, подавалися для розвантаження вантажу на під`їзну колію ПрАТ «МК Азовсталь» на підставі Договору №1/27 від 22.11.2016 року про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «МК Азовсталь», яка примикає до станції Сартана регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Підтвердженням подавання та забирання вагонів на під`їзну колію для розвантаження вантажу після дати їх видачі вантажоодержувачем є пам`ятки про подавання та забирання вагонів форми ГУ-45 за березень 2021 року, копії яких містяться у матеріалах справи.

На підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів з під`їзних колії за час перебування вагонів на місцях незагального користування відповідачем нараховано інший вид платежу - «плату за користування вагонами», з урахуванням ставки плати Спл1, що визначена в Додатку 1-2 до Договору, та складено спірні Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, які підписані вантажовласником без заперечень та зауважень.

Наведене також підтверджується шляхом співставлення суми, вказаної у графі 37 спірних залізничних накладних, та суми, нарахованої відповідачем згідно спірних відомостей плати за користування вагонами, оскільки відображена у графі 37 загальна сума плати за користування вагонами складається з суми плати за користування вагонами за надані послуги з перевезення за ставкою Спл2 та суми плати за надані послуги користування вагонами з урахуванням ставки Спл1.

У зв`язку з вищевикладеним суд зазначає про наявність у відповідача підстав для нарахування плати за використання власних вагонів перевізника із застосуванням ставки (Спл1) у розмірі 500,00 грн. згідно з Додатком 1-2 до Договору за час надання неаукціонних послуг, зокрема, за послуги, надані до відправлення вантажу, та за послуги, надані після видачі вантажу вантажоодержувачу згідно спірних Відомостей плати за користування вагонами.

В контексті вищенаведеного суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність використання єдиної аукціонної ставки плати за користування власними вагонами перевізника за весь період надання залізницею послуг з перевезення та за всіма видами послуг, що надаються перевізником.

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем було надано послуги перевезення згідно аукціону, за які нараховано та списано з позивача провізні платежі, з врахуванням ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл2). При цьому, плата за користування вагонами, яку позивач просить стягнути з відповідача, нарахована з урахуванням ставки плати (Спл1) згідно Додатку 1-2 до Договору вже після завершення надання всіх послуг за Додатком 1-9 до Договору та за час перебування власних вагонів перевізника на під`їзній колії і здійснення операцій вивантаження вантажу.

Таким чином, суд вважає, що залізницею було правомірно нараховано та списано грошові кошти у розмірі 53 908,40 грн., оскільки спірна плата не є платою за послуги, що надаються на підставі Додатку 1-9 до Договору, протоколів електронних торгів, а тому відсутні підстави для здійснення розрахунків такої плати за користування вагонами із застосуванням ставки плати за використання власних вагонів у розмірі 480,00 грн.

На переконання суду позивачем не доведено наявності підстав для застосування під час всього строку надання послуги з перевезення за Договором єдиної ставки плати за користування вагонами - Спл2, визначеної додатком 1-9 Договору та протоколом електронного аукціону, відтак підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення суми 2 575,80 грн. надмірно сплаченої плати за користування вагонами відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 21 квітня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон