ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

м. Хмельницький

"13" квітня 2023 р.Справа № 924/409/23

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Крамара С.І., розглянувши заяву Релігійної громади Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ, смт Летичів Летичівського району Хмельницької області про забезпечення позову у справі

за позовом Релігійної громади Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ, смт Летичів Летичівського району Хмельницької області

до Летичівської селищної ради Хмельницької області

про визнання незаконним та скасування рішення №65 від 06.04.2023 року, яке було прийняте на 36 сесії Летичівської селищної ради Хмельницької області VIIІ скликання про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам Хмельницької єпархії УПЦ згідно додатку, у тому числі, земельною ділянкою за адресою: смт. Летичів, вул. Шевченка, 26, яка передана Релігійній громаді Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ для розміщення на земельній ділянці релігійної споруди для задоволення релігійних потреб вірян на підставі Акту про постійне користування ІІ-ХМ №000374 від 28.09.1999 року.

В С Т А Н О В И В:

11.04.2023 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Релігійної громади Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ, смт Летичів Летичівського району Хмельницької області до Летичівської селищної ради Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення №65 від 06.04.2023 року, яке було прийняте на 36 сесії Летичівської селищної ради Хмельницької області VIIІ скликання про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам Хмельницької єпархії УПЦ згідно додатку, у тому числі, земельною ділянкою за адресою: смт. Летичів, вул. Шевченка, 26, яка передана Релігійній громаді Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ для розміщення на земельній ділянці релігійної споруди для задоволення релігійних потреб вірян на підставі Акту про постійне користування ІІ-ХМ №000374 від 28.09.1999 року.

Одночасно з позовною заявою, заявником подано заяву від 11.04.2023 про забезпечення позову, в якій він просить заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Релігійної споруди (храму) (реєстраційний номер нерухомого майна 30) та земельної ділянки за адресою: смт Летичів, вул.Шевченка, 26, яка передана Релігійній громаді Свято-Михайлівського храму смт Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ для розміщення на земельній ділянці релігійної споруди для задоволення релігійних потреб вірян на підставі Акту про постійне користування ІІ-ХМ №000374 від 28.09.1999 року.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 статті 140 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову підписана представником заявника (позивача) - настоятелем Свято-Успенського та Свято-Михайлівського храмів смт. Летичів Дмитром Стецько.

На підтвердження повноважень вказаної особи на підписання заяви про забезпечення позову додано указ Керуючого Хмельницькою єпархією УПЦ від 26.03.2018 року про призначення Дмитра Михайловича Стецька настоятелем Свято-Михайлівського храму м. Летичів Летичівського округу Хмельницької єпархії УПЦ, указ Керуючого Хмельницькою єпархією УПЦ від 03.06.2019 року про призначення Дмитра Михайловича Стецька благочинним храмів Летичівського округу Хмельницької єпархії УПЦ та статут Релігійної організації Релігійна громада Свято-Успенського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії Української православної церкви (в редакції від 2017 року).

Відповідно до ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Отже, процесуальне представництво юридичної особи може здійснюватись як в порядку самопредставництва, так і іншими особами як представниками юридичної особи за довіреністю.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва необхідно щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №9901/39/20 (п.26), ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2020 у справі №922/2844/19, від 22.02.2021 у справі №908/183/20.

Частинами 1, 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Приписами ст. 237 ЦК України визначається поняття та підстави представництва, відповідно до ч.ч 1, 3 якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник від імені особи, яку він представляє, здійснює тільки певні юридичні дії внаслідок повноваження. Наявність у представника повноважень є обов`язковою умовою будь-якого представництва.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Як визначено ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Відповідні висновки щодо застосування наведених норм права викладені у судових рішеннях Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі №908/592/19, від 04.01.2023 року у справі №420/12500/22, від 11 лютого 2020 року у справі № 260/988/19.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №6 керівником Релігійної організації Релігійна громада Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії Української православної церкви (0) є Стецько Михайло Федорович (якому надано повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи (в межах Статуту)).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що повноваження Дмитра Михайловича Стецька на представництво інтересів Релігійної організації Релігійна громада Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії Української православної церкви щодо підписання та звернення до суду із заявою про забезпечення позову від 11.04.2023 року належним чином не підтверджені.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи. Тобто, докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважити, що заява про забезпечення позову підписана уповноваженою особою, яка має на це право.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Оскільки, заявником не дотримано приписів ст. 139 ГПК України, заяву про забезпечення позову підписано представником, наявність у якого повноважень на представництво інтересів заявника в суді щодо підпису та подання документів не підтверджено, не додані документи на підтвердження обсягу повноважень особи, що підписала заяву, враховуючи також відсутність процесуальної можливості залишення заяви про забезпечення позову без руху, суд вбачає підстави для повернення заяви про забезпечення позову з доданими до неї документами.

Крім того, судом звернуто увагу, що заявником всупереч вимог п.2 ч.1 ст.139 ГПК України, не вказано повного найменування юридичної особи заявника - Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії Україніської православної церкви".

Керуючись ст.ст. 136, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Релігійної громади Свято-Михайлівського храму смт. Летичів Летичівського району Хмельницької єпархії УПЦ, смт Летичів Летичівського району Хмельницької області про забезпечення позову з доданими до неї документами повернути заявнику.

Додаток: заява від 11.04.2023 про забезпечення позову з додатками на 5-ти аркушах, в т.ч. оригінал квитанції №53 від 11.04.2023 на суму 1 342,00грн.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://km.arbitr.gov.ua.

Ухвала підписана та набрала законної сили 13.04.2023, а також може бути оскаржена в порядку визначеному ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. у 2 прим.: 1 - до справи;

2 - заявнику, позивачу (31500, Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Летичів, вул. Шевченка, 26) - рек. з пов. про вручення