ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р. Справа№ 911/1993/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»

на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023

у справі №911/1993/22 (суддя О.О. Христенко)

за позовом Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Форс» Рі Груп»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Північного офісу Державної аудиторської служби України

про визнання договору недійсним з моменту укладення,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Сиротюк Р.В.,

від третьої особи: Омельченко Б.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року до Господарського суду Київської області звернулося Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» (далі - ДП «Національний центр Олександра Довженка», позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Форс» Рі Груп» (далі - ТОВ «Легал Форс» Рі Груп», відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Північного офісу Державної аудиторської служби України про визнання договору про закупівлю №01-02/02/22 від 02.02.2022 з послуг охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру та адміністративної будівлі Довженко-Центру недійсним з моменту укладення, обґрунтовуючи вимоги тим, що при укладенні вказаного договору порушено вимоги ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки позивачем укладено договір №01-02/02/22 від 02.02.2022 зі зменшенням обсягів закупівлі та зі зміною загальної вартості послуг та термінів надання таких послуг.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір №01-02/02/22 від 02.02.2022 є нікчемним в силу закону, оскільки він укладений з порушенням вимог ч.4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тому визнання договору недійсним не є належним способом захисту прав.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22, ДП «Національний центр Олександра Довженка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, ДП «Національний центр Олександра Довженка» вказує на порушення судом норм матеріального права, зокрема ст. ст. 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також недотримання судом вимог ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що під час проведення моніторингу закупівлі «Послуги з охорони громадської (адміністративної) будівлі корпусу №6 по вул. Васильківська, 1 у місті Києві», який розпочатий Наказом Північного офісу Державної аудиторської служби України від 07.06.2022 №162, встановлено невідповідність умов договору №01-02/02/22 вимогам тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. За результатами проведеного моніторингу встановлено порушення вимог ч. 5 ст. 8, ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Саме на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України позивач просив визнати недійсним вказаний договір; вважає, що така вимога є належним способом захисту його прав та законних інтересів.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 апеляційну скаргу ДП «Національний центр Олександра Довженка» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1993/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

09.03.2023 матеріали справи № 911/1993/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мальченко А.О. у відпустці з 13.03.2023 по 17.03.2023, судді Агрикової О.В. у відпустці з 13.03.2023 по 17.03.2023 та судді Чорногуза М.Г. у відпустці з 10.03.2023 по 17.03.2023, питання щодо подальшого руху даної апеляційної скарги вирішено після виходу колегії суддів з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Національний центр Олександра Довженка» на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 19.04.2023; встановлено учасникам апеляційного провадження строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.04.2023.

07.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ «Легал Форс» Рі Груп» на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22, у якому відповідач погоджується з наданою судом оцінкою правовідносин сторін, застосованими до них нормами матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції законним та вмотивованим.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Легал Форс» Рі Груп» вказує на те, що позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 215 ЦК України вважає, що ним обраний належний спосіб захисту, чим власне суперечить сам собі. Сама суперечність позивача щодо обраного захисту, зокрема його формулювань та посилання на норми цивільного законодавства України, якими встановлена відсутність підстав звернення до суду щодо визнання правочину недійсним, вказує на безпідставність позову та нечітку правову позицію позивача. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що він повністю заперечує проти тверджень позивача щодо недійсності договору в силу закону, оскільки ДП «Національний центр Олександра Довженка» є державною установою, тому позивач був обізнаний з процедурою державних закупівель та вимогами Закону України «Про публічні закупівлі». Погоджуючись з тим, що договір був укладений поза межами строку, встановленого ч. 6 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме на наступний день після останнього дня строку, відповідач зауважив, що позивачем не було висунуто жодних заперечень щодо дати укладення договору. Обидві сторони спільно дійшли згоди щодо дати укладення договору та всіх його умов. З 02.02.2022 відбулося часткове виконання договору №01-02/02/22, тому об`єктивно визнання його недійсним з моменту укладення є неможливим. Крім того, відповідач заперечує щодо порушення ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні оспорюваного договору, оскільки ціну було зменшено пропорційно зменшенню обсягів закупівлі - терміну надання охоронних послуг. Відповідач діяв добросовісно та належним чином виконував свої зобов`язання за договором.

У судове засідання 19.04.2023 апелянт явку своїх уповноважених представників не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв учасників судового процесу про розгляд апеляційної скарги, направивши відповідну ухвалу на електронні адреси учасників справи. Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання; про поважність причин неявки суду не повідомив.

Апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення учасників судового процесу про розгляд апеляційної скарги.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 у справі № 761/14537/15-ц, провадження № 61-3069св21.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає, що представники позивача не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 ГПК України, ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи відсутність клопотань від останнього про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду апеляційної скарги без заслуховування його пояснень, з огляду на встановлені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності представника позивача. При цьому, представники учасників судового процесу висловили думку про можливість розгляду апеляційної скарги без представника апелянта, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

19.04.2023 у судовому засіданні представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити апеляційну скаргу ДП «Національний центр Олександра Довженка», а рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

19.04.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при постановленні судом оскаржуваного рішення суду норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.02.2022 між Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легал Форс» Рі Груп» (виконавець) було укладенено Договір про закупівлю № 01-02/02/22.

Умовами п. 1.1 договору визначено, що договір укладено відповідно до результатів публічних закупівель за процедурою відкритих торгів відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», переможцем якого визнано виконавця.

Відповідно до пункту 2.1 договору в порядку та на умовах визначених договором виконавець зобов`язується надавати послуги з охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру та адміністративної будівлі Довженко-Центру (ДК 021-2015 код 79710000-4 - охоронні послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Під об`єктом, що охороняється розуміється громадський будинок за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, корпус 6, що перебуває на балансі Довженко-Центру, загальною площею 14 878,7 кв.м. (п. 2.2 договору).

Загальний термін надання послуг з 01.03.2022 по 31.12.2022 (п. 4.2 договору). Місце надання послуг: Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1 корпус 6) (п. 4.3 договору).

Загальна варість цього договору становить - 716 680,31 грн, включаючи ПДВ (п. 5.1 договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються щомісячно протягом 20 банківських днів з моменту підписання Актів приймання-передачі наданих послуг (п. 6.1 договору).

Умовами п. 13.1 договору визначено, що договір набирає чинності з 01.03.2022 і діє до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Договір може бути змінено чи продовжено за взаємною згодою сторін, про що підписується додаткова угода (п. 13.3 договору).

Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» є державною організацією, тому укладення Договору № 01-02/02/22 від 02.02.2022 мало відповідати вимогам Закону України «Про публічні закупівлі».

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що наказом Північного офісу Держаудитслужби від 07.06.2022 № 162 розпочато процедуру моніторингу закупівлі «Послуги з охорони громадської (адміністративної) будівлі корпусу № 6, вул. Васильківська, 1, м. Київ» (ідентифікатор закупівлі UA-2021-11-16-006615-с).

Предметом аналізу були питання відображення закупівлі у річному плані, оприлюднення інформації щодо закупівлі, відповідності вимог тендерної документації вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», розгляду тендерної пропозиції, своєчасності укладення договору про закупівлю та його оприлюднення, відповідності умов договору умовам пропозиції переможця.

Під час моніторингу було проаналізовано річний план закупівель на 2022 рік, оголошення про проведення відкритих торгів, тендерну документацію, затверджену протоколом-рішенням уповноваженої особи від 16.11.2021 № 1116-524-525-1, тендерну пропозицію ТОВ «Легал Форс» Рі Груп», протоколи рішення уповноваженої особи про повідомлення про намір укласти договір про закупівлю від 09.12.2021 № 1209-524-525-3 та від 12.01.2022 № 0112-524-525-6, повідомлення про намір укласти договір від 12.01.2022, Договір № 01-02/02/22 від 02.02.2022, рішення постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 21.12.2021 № 28017-р/пк-пз та від 30.12.2021 № 28767-р/пк-пз.

Відповідно до ч. 5 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" протягом строку проведення моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю, відповідальна за проведення моніторингу закупівель, має право через електронну систему закупівель запитувати у замовника пояснення (інформацію, документи) щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі. Усі такі запити про надання пояснень автоматично оприлюднюються електронною системою закупівель.

Так, під час здійснення моніторингу процедури закупівлі Північний офіс Держаудитслужби 09.06.2022 звернувся через електронну систему закупівель до замовника з метою отримання інформації та документів на підставі яких завмовник обґрунтував розмір витрат, технічних та якісних характеристик предмета закупівлі та визначив його очікувану вартість, а також щодо отримання інформації про посилання на сторінку власного веб-сайту (або офіційного веб-сайту головного розпорядника бюджетних коштів) на якій розміщено зазначену інформацію, відповідно до вимог п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 № 710 «Про ефективне використання державних коштів».

В свою чергу, замовник в порушення умов ч. 5 ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі" не надав через електронну систему закупівель зазначені пояснення, інформацію та /або документи, чим не обґрунтував визначення розміру витрат, технічних та якісних характеристик предмета закупівлі та його очікувану варість.

В ході проведення моніторингу Північного офісу Держаудитслужби було складено висновок про результати моніторингу процедури закупівлі від 28.06.2022 № 290, яким встановлено невідповідність умов Договору № 01-02/02/22 від 02.02.2022, укладеного за результатами проведення процедури закупівлі, вимогам тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі (а.с.44-47).

З матеріалів проведеної перевірки убачається, що переможець у своїй тендерній пропозиції зазначає, що 1 послуга з охорони громадської (адміністративної) будівлі корпусу № 6 ДП «Національний центр Олександра Довженка» за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1, корпус 6, 2022 рік, становить 730 273,8348 грн, включаючи ПДВ; 1 послуга з охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 1, корпус 6, поверх 5 (музей кіно), 2022 рік, становить 104 455,835 грн, включаючи ПДВ, тобто загальна ціна пропозиції становить (з ПДВ) - 834 729,67 грн.

Відповідно до Додатку № 2 до тендерної документації «Технічні вимоги до надання послуг» та Додатку № 5 до тендерної документації «Проект договору про закупівлію», замовник визначає, що загальний термін надання послуг з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Не зважаючи на зазначене, 02.02.2022 між Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легал Форс» Рі Груп» (виконавець) укладений Договір про закупівлю № 01-02/02/22 зі зменшенням обсягів закупівлі та зі зміною загальної вартості послуги та термінів надання таких послуг.

Так, укладаючи Договір № 01-02/02/22 від 02.02.2022 між сторонами погоджено, що загальна вартість цього договору становить 716 680,31 грн, включаючи ПДВ (п. 5.1 договору), а загальний термін надання послуг з 01.03.2022 по 31.12.2022 (п. 4.2 договору).

Відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі.

Сторони не заперечують, що датою повідомлення про намір укласти договір було 12.01.2022, останнім днем 20-денного строку було 01.02.2022.

Таким чином, спірний договір був укладений поза межами встановленого законодавством строку, а саме на наступний день після останнього дня строку.

Частиною 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Сам позивач у позові зазначає, що сторонами було порушено вимоги ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині укладення договору про закупівлю № 01-02/02/22 у невідповідності до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. Вказував, що договір № 01-02/02/22 відповідно до п. 3 ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі" є нікчемним, адже укладений з порушенням вимог закону. Разом з тим, просив визнати недійсним договір з послуг охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру та адміністративної будівлі Довженко-Центру № 01-02/02/22 від 02.02.2022 на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України (а.с.3).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Аналогічні положення містить ст. 20 ГК України.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близькі за змістом правові позиції викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Державне підприємство «Національний центр Олександр Довженка» є державною організацією, тому укладення Договору № 01-02/02/22 від 02.02.2022 мало відповідати умовам Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно зі ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

У ч.1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

За приписами ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Частиною 6 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. У випадку обґрунтованої необхідності строк для укладання договору може бути продовжений до 60 днів. У разі подання скарги до органу оскарження після оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю перебіг строку для укладання договору про закупівлю призупиняється.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Як зазначає сам позивач, при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги Закону України «Про публічні закупівлі».

Статтею 43 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону, укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналіз статей 13, 15, 16, 203, 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, в постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Однак, у разі звернення позивача до суду щодо застосування неналежного чи неефективного способу захисту, суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірного договору, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного чи ефективного способу захисту.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.02.2021 у справі №910/1080/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір про закупівлю №01-02/02/22 від 02.02.2022 з послуг охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру та адміністративної будівлі Довженко-Центру був укладений без дотримання вимог ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тому вказаний договір є нікчемним.

Оскільки Договір про закупівлю №01-02/02/22 від 02.02.2022 з послуг охорони виставкових та культурно-мистецьких заходів у будівлі Довженко-Центру та адміністративної будівлі Довженко-Центру є нікчемним в силу закону, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про визнання договору недійсним з моменту укладення.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), а тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (пункти 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ДП «Національний центр Олександра Довженка» обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні вимоги про визнання оспорюваного договору недійсними.

Доводи позивача про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, з огляду на те, що за результатами проведеного моніторингу закупівлі «Послуги з охорони громадської (адміністративної) будівлі корпусу №6 по вул. Васильківська, 1 у місті Києві», який розпочатий Наказом Північного офісу Державної аудиторської служби України від 07.06.2022 №162, встановлено порушення вимог ч. 5 ст. 8, ч. 6 ст. 33 та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки власне факт укладення договору всупереч вимог закону має наслідком його нікчемність і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі № 911/1993/22 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «Національний центр Олександра Довженка» має бути залишена без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2023 у справі №911/1993/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1993/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз