ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. Справа№ 910/3014/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" та Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022

у справі № 910/3014/22 (суддя: Ващенко Т.М.) за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"

2)Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал"

про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав,

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське"

про стягнення 12.134.734,16 грн та 1.263.490,81 євро,

ВСТАНОВИВ:

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Нападівське" (далі - ПОСП "Нападівське") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (далі - Банк), 2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (далі - Товариство), про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до позовної заяви ПОСП "Нападівське" просить суд визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.2021, з реалізації лоту № GL18N019368 та протокол електронного аукціону № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.2021, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 23.02.2021 з реалізації лоту № GL18N019368 та визнати недійсним з моменту укладення договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав від 23.03.2021, посвідчений Лапкевич Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 724.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням Банком вимог чинного законодавства України при включенні до лоту електронних торгів прав вимоги до позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.2012 та № 137-13 від 21.05.2013, оскільки відповідні грошові зобов`язання позивача припинились їх належним виконанням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задовольнено частково. Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" 700.000 євро заборгованості по тілу кредиту за договором №241-12 від 26.07.12. та 63.115 євро 3 % річних, 3.000.000 грн заборгованості по тілу кредиту за договором №137-13 від 21.05.2013, 270.493 грн 3 % річних, 941.928 грн 86 коп. інфляційних втрат та 413.412 грн 62 коп. судового збору. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив про обґрунтованість доводів Банку про те, що укладені з ТОВ "Фактор Комфорт" договори від 04.09.2015 та від 11.09.2015 відступлення права вимоги за кредитними договорами №137-13 від 21.05.2013 та №241-12 від 26.07.2012 та договорами забезпечення є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказав на те, що на відкритих торгах № UA-EA-2021-02-02-000001-b 23.02.2021 права вимоги до ПОСП "Нападівське" Банком були реалізовані з дотриманням вимог Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення щодо організації продажу, а також Регламентом ETC. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність встановлених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним Договору № GL18N019368, укладеного між Банком та Акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус". Зауважив щодо наявності заборгованості ПОСП "Нападівське" за кредитними договорами №241-12 у розмірі 700.000,00 євро та №137-13 у розмірі 3.000.000,00 грн, права вимоги за якими перейшли до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", а тому його позовні вимоги про стягнення вказаних сум з позичальника, на переконання суду першої інстанції, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, місцевий господарський суд встановив обґрунтованість нарахування Товариством відповідачу за зустрічним позовом 63.115,00 євро 3 % річних за договором №241-12, 3% річних у розмірі 270.493,00 грн за договором №137-13 та 941.928,86 грн інфляційних втрат за договором №137-13. Зауважив, що нарахування пені за цими кредитними договорами не ґрунтується на законі та є безпідставним. Наголосив, що позивачем за зустрічним позовом строк позовної давності за вказаними вимогами пропущено з поважних причин.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Нападівське" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не здійснено повної та всебічної оцінки обставин справи, що призвело до хибного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічих позовних вимог. Зокрема скаржник зауважує, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що строк позовної давності за зустрічними позовними вимогами пропущено з поважних причин. Наголошує, що наявність арешту майна під час проведення аукціону та під час укладення договору є достатньою і самостійною підставою для визнання результатів аукціону недійсними. Вказує на те, що відповідно до укладених між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт» договорів відступлення права вимоги товариство набуло права за кредитними договорами на платній основі за номінальною вартістю заборгованості, а тому жодна із ознак нікчемності не може бути застосована до спірних договорів. Підкреслює, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги обставини, встановлені адміністративними судами у справі № 826/24648/15. Зауважує, що основне зобов`язання позичальника ПОСП «Нападівське» перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за кредитними договорами є припиненним у зв`язку з належним погашенням його заборгованості ТОВ «Фактор-Комфорт», що став кредитором відповідно до договору відступлення прав вимоги, що в свою чергу підтверджує припинення зобов`язань і за договорами застави. Звертає увагу на те, що на момент укладення договору № GL18N019368 від 23.03.2021 у ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не було прав кредитора у зобов`язаннях за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.2012 та № 137-13 від 21.05.2013.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 дана апеляційна скарга у справі № 910/3014/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/3014/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3014/22.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 23.01.2023, надійшли матеріали справи № 910/3014/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22; розгляд апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 призначено на 13.03.2023.

23.02.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське", в якому позивач за зустрічним позовом просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що посилання суду на дію крантину як на загальновідомий факт не є порушенням засад здійснення господарського судочинства. Наголшує на правомірності висновку місцевого господарського суду щодо законності набуття АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» статусу кредитора відносно апелянта та наявності права на звернення до суду із зустрічним позовом. На переконання позивача за зустрічним позовом, усі доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції шляхом трактування обставин на власну користь, а тому мають бути залишені без задоволення.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 в частині відмови у стягненні відсотків скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" заборгованість по процентах за користування кредитом за договором № 241-12 у сумі 73 399,32 євро, нараховану за період з 03.07.2015 по 01.07.2016, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зауважує, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, оскільки не в повній мірі дослідив обставини справи, що призвело до ухвалення неправомірного судового рішення в частині відмови у стягненні нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Вказує на те, що згідно розрахунку, який здійснений на підставі умов кредитного договору № 241-12 сума боргу по процентах за правомірне користування коштами за період з 03.07.2015 по 01.07.2016 складає 73399,32 євро.

Також в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 01.03.2023 дана апеляційна скарга у справі № 910/3014/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді Зубець Л.П., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 02.03.2023 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Гаврилюк О.М.

Разом з тим, суддя Владимиренко С.В. з 06.03.2023 перебувала на лікарняному.

У зв`язку з цим, розпорядженням керівника апарату суду від 06.03.2023, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 06.03.2023 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 справу № 910/3014/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 прийнято до провадження визначеним складом суду; поновлено Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22; об`єднано апеляційні скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" та Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; розгляд апеляційних скарг призначено до розгляду на 13.03.2023, яке у подальшому відкладалось.

14.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ПОСП «Нападівське», в якому представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» з ринку просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зауважує, що під час організації та проведення електронного аукціону було дотримано вимоги Положення № 388 та Регламенту ЕТС. Підкреслює, що нормами чинного законодавства не визначено обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звертатись до суду для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки в силу закону нікчемний правочин жодних правових наслідків не створює. Вказує на відсутність у позивача порушеного права та на не ефективність обраного способу судового захисту, оскільки, за твердженням відповідача-1, внаслідок задоволення позовних вимог жодних правових наслідків для позивача не виникне, натомість негативні наслідки виникнуть у ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та добросовісного набувача АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» у вигляді повернення сторін у попередній стан.

Крім того, 22.03.2023 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. В підтвердження своєї позиції посилається на те, що Фонд гарантування вкладів автоматично не набуває права вимоги до боржника шляхом поновлення себе у якості кредитора в основному зобов`язані, а повинен звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків нікчемності правочинів. Наголошує, що Банк поновив право вимоги за кредитними договорами у своєму бухгалтерському обліку вже після виконання ПОСП «Нападівське» своїх зобов`язань на користь нових кредиторів.

Також, представником ТОВ «КУА «Аста-Капітал», що діє від імені, в інтересах та за рахунок АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», подано заяву про залучення третіх осіб без самостійних вимог - ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Голденс Гран», оскільки за наслідками розгляду даної справи ПОСП «Нападівське» може набути право вимагати повернення коштів у ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Голденс Гран».

Дослідивши подану заяву, колегія суддів протокольною ухвалою від 03.04.2023 відмовила в її задоволенні, оскільки представником не доведено, що заявлені у первісному та зустрічному позові вимоги впливають на права і обов`язки ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Голденс Гран».

Представник ПОСП "Нападівське" в судовому засіданні 06.04.2023 проти вимог апеляційної скарги АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» заперечував, вимоги апеляційної скарги позивача за первісним позовом підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог за первісним позом та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" проти вимог апеляційної скарги ПОСП «Нападівське» заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" проти вимог апеляційної скарги ПОСП «Нападівське» заперечував, вимоги апеляційної скарги відповідача 2 за первісним позовом підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 в частині відмови у стягненні відсотків та в цій частині ухвалити нове, яким стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" заборгованість по процентах за користування кредитом за договором № 241-12 у сумі 73 399,32 євро.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське", виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2012 між ПОСП "Нападівське" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" було укладено кредитний договір № 241-12, за умовами якого Банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на суму 700.000,00 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,5 відсотків річних, з цільовим призначенням - для поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти в погоджений сторонами строк та сплатити проценти за користування ними.

Строк дії кредитної лінії встановлено з 26.07.2012 по 01.07.2016 включно (згідно з угодою № 3 від 03.07.2015 про внесення змін до кредитного договору № 241-12).

Договір набирає чинності з моменту його підписання, діє протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків дострокового припинення його дії за згодою сторін у письмовій формі відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє (в тому числі в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості (пункт 9.11. договору № 241-12).

21.05.2013 між цими ж сторонами було укладено кредитний договір № 137-13, за умовами якого Банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на суму 3.000.000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26 відсотків річних, з цільовим призначенням - для поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти в погоджений сторонами строк та сплатити проценти за користування ними.

Строк дії кредитної лінії встановлено з 21.05.2013 по 14.09.2015 включно (згідно з угодою № 2 від 17.09.2014 про внесення змін до кредитного договору № 137-13).

Договір набирає чинності з моменту його підписання, діє протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків дострокового припинення його дії за згодою сторін у письмовій формі відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє (в тому числі в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості (пункт 9.11. договору № 137-13).

Виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами забезпечувалось заставою відповідно до укладених між Банком та ПОСП "Нападівське" договорів застави рухомого майна від 26.07.2012 та від 31.05.2013.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК України.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, ПОСП "Нападівське" своїх зобов`язань з повернення Банку кредитних коштів та сплати процентів за користування ними у встановлені кредитними договорами строків не виконувало.

11.09.2015 між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) було укладено договір №241-12 про відступлення права вимоги, за умовами якого Банк відступив у повному обсязі, а новий кредитор набув право вимоги до боржника - ПОСП "Нападівське" вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором №241-12. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Листом від 11.09.2015 Банк повідомив позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договором №241-12.

29.09.2015 та 30.06.2016 між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПОСП "Нападівське" укладались додаткові угоди до кредитного договору № 241-12 щодо строків повернення кредитних коштів.

У подальшому ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило права вимоги за кредитним договором №241-12 Товариству з обмеженою відповідальністю "Профі-Факторинг" за договором про відступлення права вимоги від 31.03.2016, що вбачається з повідомлення від 06.06.2016 вих. №06/06/16-1.

Із довідки ТОВ "Профі-Факторинг" від 08.06.2017 №08/06-1 вбачається, що ПОСП "Нападівське" за кредитним договором №241-12 у період з 01.06.2017 по 08.06.2017 було сплачено відсотки за користування кредитом та основну заборгованість, у зв`язку з чим ТОВ "Профі-Факторинг" вважало зобов`язання за кредитним договором №241-12 виконаними, заборгованість по цьому договору відсутня.

04.09.2015 між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) було укладено договір №137-13 про відступлення права вимоги, за умовами якого Банк відступив у повному обсязі, а новий кредитор набув право вимоги до боржника - ПОСП "Нападівське" вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором №137-13. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Листом від 10.09.2015 Банк повідомив позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договором №137-13.

29.09.2015 ТОВ "Фактор-Комфорт" було видано довідку вих. №29/09/15-09, відповідно до якої станом на дату видачі цієї довідки у ПОСП "Нападівське" відсутня заборгованість за кредитним договором №137-13.

Таким чином, ПОСП "Нападівське" зазначає, що його зобов`язання за кредитними договорами №241-12 та №137-13 є припиненими у зв`язку з їх належним виконанням.

Відповідно до постанови Національного банку України від 15.09.2015 № 607/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних" (далі - Постанова НБУ 607/БТ) було прийнято рішення про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 613 "Про віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 172 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Національні інвестиції" начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку Ігорю Григоровичу строком на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 853 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.12.2015 № 214 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким призначено Волощука І.Г. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09.11.2017 № 4967 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" строком на один рік до 02.12.2018 включно.

На підставі частини шостої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 29.11.2018 № 3203 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" строком на один рік з 03.12.2018 до 02.12.2019 включно.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.11.2019 №3054 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції" на один рік з 03.12.2019 до 02.12.2020 включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.08.2020 з 28.08.2020 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Національні інвестиції", делеговані Луньо Іллі Вікторовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2019 № 3054.

Відповідно до зазначеного рішення ліквідаційна процедура Банку здійснюється безпосередньо Фондом з урахуванням вимог Закону України від 13.05.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

На виконання положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою Фонду здійснена перевірка правочинів (у тому числі договорів) вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на наявність ознак нікчемності.

Так, Уповноважена особа Фонду встановила, що правочини (в тому числі договори) вчинені (укладені) між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор Комфорт" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку містять ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону, а саме:

- банк не отримав реальних грошових надходжень на оплату відступлених майнових вимог, при цьому Фактор набув прав вимог на активи Банку - майнові права кредитора, що вказує на те, що Банк уклав договори відступлення та в подальшому прийняв оплату за ними без реальних грошових надходжень, внаслідок чого Банк відмовився від власних майнових вимог, що за приписами п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- здійснивши відступлення прав вимог за кредитними договорами, Банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, що за приписами п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину;

- банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що за приписами п.п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону підпадає під ознаку нікчемності правочину.

Результати перевірки оформлені: Протоколом від 25.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 32 від 22.09.2015; Протоколами від 16.10.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів), укладених ПАТ "Банк "Національні інвестиції", за період з 18.09.2014 до 18.09.2015 та наказами Уповноваженої особи Фонду від 25.09.2015 № 38, від 16.10.2015 № 51-ос, від 16.10.2015 № 52-ос.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

З метою приведення у відповідність до фактичних обставин операцій, пов`язаних з перерахуванням та отриманням грошових коштів, за правочинами (трансакціями), визнаними нікчемними згідно з протоколом №158 засідання комітету з управління активами АТ "Банк "Національні інвестиції" від 28.03.2019 було поновлено в бухгалтерському обліку кредитні договори та договори забезпечення, що були відступлені Банком на користь ТОВ "Фактор Комфорт", в тому числі поновлено права вимоги (майнові права) за кредитним договором №241-12 від 26.07.2012 та кредитним договором №137-13 від 21.05.2013, укладеними між Банком та ПОСП "Нападівське".

23.03.2021 між Банком (продавець) та АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (покупець), від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" (надалі - Товариство), за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.2021 (адміністратор аукціону - ДП "Прозорро.Продажі"), було укладено Договір №GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 724.

Предметом вказаного договору є права, що пов`язані або випливають із прав вимоги за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.2013

Відповідно до цього Договору Товариство набуло права вимоги ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до ПОСП "Нападівське" за кредитними договорами №137-13 від 21.05.2013 та №241-12 від 26.07.2012 та договорами забезпечення.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ПОСП "Нападівське" вказує, що Банк неправомірно включив до пулу власного активу, що був реалізований Товариству на відкритих торгах (аукціоні) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21, права вимоги за кредитними договорами №241-12 і №137-13 та договорами забезпечення, внаслідок чого між Банком та Товариством було укладено Договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав, який на думку позивача за первісним позовом порушує його законні права та інтереси.

ПОСП "Нападівське" вказує, що відчужуючи майнові права кредитора за кредитними договорами №241/12, №137/13 Банк не володів правами вимоги та майновими правами по останнім, тобто не володів предметом договору купівлі-продажу, оскільки зобов`язання позичальника за вказаними кредитними договорами є припиненими у зв`язку з їх належним виконанням на користь ТОВ "Профі-Факторинг" та ТОВ "Фактор-Комфорт", що підтверджується довідками від 08.06.2017 №08/06-1 та від 29.09.2015 вих. №29/09/15-09.

Зазначене, на думку ПОСП "Нападівське", не відповідає вимогам ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України та на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання недійсним Договору №GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав.

Обґрунтовуючи вимоги первісного позову, ПОСП "Нападівське" вказує, що укладені Банком з ТОВ "Фактор Комфорт" договори про відступлення права вимоги недійсними в судовому порядку не визнавались, та відповідно до презумпції правомірності правочину, встановленого ст. 204 ЦК України, є чинними.

Оскільки зобов`язання за договорами застави є похідними від основних зобов`язань (кредитних), то з огляду на припинення зобов`язань за основними договорами №241-12 та №137-13, у зв`язку з їх повним виконанням, договори застави, які забезпечували належне виконання зобов`язань позичальника перед Банком є також припиненими.

Надаючи оцінку доводам позивача за первісним позовом щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ним вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Згідно з частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частина друга стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 904/6248/19, від 02.02.2021 у справі № 904/5976/19 та постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).

Свобода договору передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльності, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 Цивільного кодексу України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації (такий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (постанови від 10.04.2019 у справі № 587/2135/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 587/2326/16-ц, від 19.02.2020 у справі № 387/515/18, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).

Разом з тим, право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України, вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було реальним, обґрунтованим і стосувалось індивідуально виражених прав або інтересів такої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу правової позиції, яка була викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17, судам слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції.

При цьому, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 висновки щодо обрання у цій справі боржником неналежного та неефективного способу захисту не можуть бути застосовані при розгляді справи № 910/3014/22. У справі № 910/12525/20 позов спрямовано на захист інтересу позивача у правовій визначеності, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду зауважила, що позов про визнання правочину недійсним є способом захисту прав позивача, а не способом захисту інтересу у правовій визначеності, на який вказує позивач. Натомість відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду інтерес позивача у правовій визначеності може захищатися, зокрема, позовом про визнання права або позовом про визнання відсутності права.

Разом з тим у справі № 910/3014/22 позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на майно (грошові кошти), а не інтересу у правовій визначеності, позовні вимоги мотивовані саме відсутністю у нього заборгованості, що була предметом відступлення права вимоги.

Це ж саме зазначив і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2022 у справі № 910/12674/21 відхиляючи аргументи позивача про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12525/20 щодо неефективності обраного способу захисту інтересу не можуть бути застосовані при розгляді справи №910/12674/21. Суд зазначив про те, що у позовній заяві у справі № 910/12674/21 позивач прямо визначав, що проведення торгів порушує його права, оскільки ставить в стан невизначеності щодо особи, яка на даний час є кредитором, а підставою недійсності є продаж майна єдиним пулом, в тому числі й майна, щодо якого є судові рішення. У справі, що переглядається (№ 910/12674/21), позивач не заявляв про недійсність договорів про відступлення прав вимоги з підстав відсутності у нього заборгованості. Такі обставини (наявність чи відсутність заборгованості у позивача перед Банком (первісним кредитором) за кредитними договорами) взагалі не встановлювалися судами і не були предметом доказування, зважаючи на предмет та підстави позову.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (пункти 89, 90) також зазначено про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним. А також уточнено, що такі способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань як: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача, будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

У даній справі ПОСП «Нападівське» оспорює проведення відкритих торгів (аукціону) та укладання договору купівлі-продажу майнових прав, як заінтересована особа у розумінні частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, оскільки в результаті укладення зазначених правочинів були відступлені права вимоги за припиненими кредитними договорами, а також передані майнові права за припиненими договорами застави, якими такі кредитні договори були забезпечені. Позивачем за первісним позовом було зазначено, що в результаті укладення за результатами торгів спірного договору відповідач - 2, як новий кредитор, набув можливості вимагати не існуючої на момент вчинення, а отже повторної сплати позивачем вже погашеного боргу та задовольнити свої вимоги за рахунок переданого в заставу майна позивача.

Наведені позивачем підстави підтверджуються тим, що на момент розгляду справи судом першої інстанції ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 прийнято зустрічний позов нового кредитора Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про стягнення заборгованості по тілу кредиту за договором №241-12 від 26.07.2012, заборгованості по тілу кредиту за договором №137-13 від 21.05.2013, укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ПОСП "Нападівське", яка в подальшому була відступлена банком Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" за договором про купівлю-продаж майнових прав № GL18N019368, що оспорюється позивачем за первісним позовом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача-1 про відсутність порушеного права позивача та не ефективність обраного ним способу судового захисту.

Щодо вимог про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 42-44), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 7.4), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 45-47).

Отже, торги є правочином. Якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсними торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами електронних торгів (аукціону) з реалізації лоту № GL18N019368, що оформлені протоколом електронного аукціону №EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.2021, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 23.02.2021 з реалізації лоту № GL18N019368, між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та Акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал", 23.03.2021 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № GL18N019368.

Таким чином, не є ефективним та належним способом захисту у межах справи № 910/3014/22 вимоги про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону та протоколу такого аукціону.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 910/20769/20.

Щодо наявності у Банка правових підстав для реалізації лоту № GL18N019368 колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Продаж майна банку, що ліквідується врегульований ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частинами 6 та 7 якої передбачено, що майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Інформація про обраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно- правовими актами Фонду.

Як передбачено ч. 3 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Фонд гарантування після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно- правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно із пунктом 9) ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом. Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідними для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до приписів ст. 51 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об`єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об`єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації.

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016 "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються" (надалі - Положення щодо організації продажу) метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині 13 статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна).

Пунктом 1 Розділу III Положення щодо організації продажу визначено, що порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Згідно з пунктом 2 Розділу III Положення щодо організації продажу, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб:

1) на відкритих торгах (аукціоні);

2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги.

Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, визначений законодавством.

Пунктом 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку передбачено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Пунктом 2 Розділу VI. Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Отже, права вимоги та/або майнові права за кредитними договорами можуть продаватись на відкритих торгах (аукціоні).

Разом з тим, по суті заявлених вимог головним аргументом відповідачів, які підтримані судом першої інстанції, проти доводів позивача за первісним позовом, є встановлена на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення Фонду про нікчемність укладених між Банком та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) договорів №№ 241-12, 137-13 про відступлення права вимоги.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. У разі виявлення таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15, від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 920/653/18 та у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 910/13850/18.

Таким чином, висновок комісії про виявлення правочинів, які є нікчемними в силу статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є внутрішнім документом банку і не є беззаперечним доказом нікчемності договорів про відступлення права вимоги №№ 241-12 та 137-13, на що помилково посилається суд першої інстанції. Нікчемними правочини є саме в силу закону, а не висновку відповідної комісії Фонду, яка лише наділяється правом перевірки правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження в ньому тимчасової адміністрації і складення за її результатом висновку.

При цьому, Фонд самостійно не може застосовувати наслідки недійсності нікчемних правочинів. У разі виявлення нікчемних правочинів Фонд зобов`язаний вчинити дії щодо застосування наслідків недійсності - звернутися до суду з відповідним позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15 та постанова Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 910/7305/20).

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Колегія суддів зауважує, що відповідачами не надано доказів на підтвердження обставин звернення уповноваженої особи Фонду до суду з відповідними позовами про застосування наслідків нікчемних правочинів, що спростовувало б презумпцію дійсності правочинів, віднесених Фондом до нікчемних у даній справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016 у справі № 826/24648/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Національні Інвестиції", третя особа: ОСОБА_2, за участі ОСОБА_1, про визнання протиправними та скасування рішень задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано пп. 1.1 п. 1 наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 25 вересня 2015 року № 38 та п. 2 зазначеного Наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 82-09, 225-11, 348-13, 101-14, 432-11, 347-13, 433-11, 379-13, 303-10, 233-09, 84-14, 177-14, 33-13, 271-13, 293-14, 235-14, 394-11, 520-05, 398-11, 14-12, 396-11, 800-07, 799-07, 73-13, 399-12, 400-12, 284-05, 144-14, 196-14, 449-12, 31-15, 10-15, 97-04, 153-15, 154-15, 136-15, 90-14, 275-13, 227-12, 46-11, 381-12, 109-15, 30-13/817, 19-15, 109-11, 715-04, 373-08, 582-07, 219-08, 172-08, 126-14, 137-13, 335-10, 222-12, 29-12, 173-14, 153-07, 76-04, 403-13, 16-13, 241-12, 431-11, 169-12, 499-07 та похідних договорів про відступлення прав за Договорами іпотеки та договорів про відступлення прав за Договорами застави, за виключенням Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 31.08.2004 Каплуном Ю.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого за № 5935, від 18.09.2015, посвідченим 18.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. за реєстровим номером 1327;

- визнано протиправним та скасовано пп. 1.4 п. 1 наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 16 жовтня 2015 року № 51-ос та п. 2 зазначеного наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 139-15/Ф, 295-14-1 та похідного договору про відступлення прав за Договором іпотеки;

- визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 16 жовтня 2015 року № 52-ос;

- визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича щодо направлення повідомлення № 3820/03 від 08 жовтня 2015 року про нікчемність правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 82-09, 225-11, 348-13, 101-14, 432-11, 347-13, 433-11, 379-13, 303-10, 233-09, 84-14, 177-14, 33-13, 271-13, 293-14, 235-14, 394-11, 520-05, 398-11, 14-12, 396-11, 800-07, 799-07, 73-13, 399-12, 400-12, 284-05, 144-14, 196-14, 449-12, 31-15, 10-15, 97-04, 153-15, 154-15, 136-15, 90-14, 275-13, 227-12, 46-11, 381-12, 109-15, 30-13/817, 19-15, 109-11, 715-04, 373-08, 582-07, 219-08, 172-08, 126-14, 137-13, 335-10, 222-12, 29-12, 173-14, 153-07, 76-04, 403-13, 16-13, 241-12, 431-11, 169-12, 499-07 та похідних договорів про відступлення прав за Договорами іпотеки та договорів про відступлення прав за Договорами застави, за виключенням Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим 31.08.2004 Каплуном Ю.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого за № 5935, від 18.09.2015, посвідченим 18.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. за реєстровим номером 1327;

- визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича щодо направлення повідомлення № 3927/03 від 23 жовтня 2015 року про нікчемність правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 139-15/Ф, 295-14-1 та похідного договору про відступлення прав за Договором іпотеки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У подальшому зазначене рішення суду першої інстанції залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.02.2017.

Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України вказав: «ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" на підставі та у відповідності із вказаними правовими актами уклали договори відступлення прав вимог, які у подальшому Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" визнані нікчемними.

Відступлення Банком прав вимог в інтересах позивача відбувалося на платній основі та з обов`язком контрагента (тобто, позивача) до вчинення відповідних майнових дій. Умови укладених договорів, які були визнані нікчемними, не містять у собі й факту безкомпенсаційної відмови Банку від власних майнових вимог.

Зокрема, предметами договорів про відступлення прав вимог є відступлення Банком у повному обсязі та, відповідно, набуття позивачем прав вимог до боржників про виконання ними зобов`язань у повному обсязі.

У свою чергу, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі й права та обов`язки первісного кредитора за відповідними правочинами.

Згідно з розділом 4 договорів відступлення прав вимоги новий кредитор (позивач) здійснює компенсацію вартості отриманого права вимоги на користь первісного кредитора (Банк) у визначених в цих договорах сумах (пункт 4.1 договорів відступлення прав вимог), а оплата здійснюється у визначений строк на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (пункт 4.2 договорів відступлення прав вимог).

На виконання умов зазначених договорів на визначений сторонами рахунок зараховані грошові кошти у повному обсязі, що встановлено судами першої та апеляційної інстанцій.

Допустимих та належних доказів, які б спростовували факт перерахування позивачем грошових коштів в межах укладених між ним і Банком договорів уступки прав вимоги, матеріали справи не містять.

Таким чином, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність в укладених правочинах ознак нікчемності, що містяться в положенні пункту 1 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI».

Крім того, судом касаційної інстанції у справі № 826/24648/15 було вказано про те, що спірні договори про уступку прав вимоги не містять у собі ознаки нікчемності, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI. Також зауважено, що майнові права, передані за договорами відступлення прав вимог, не можуть вважатися перевагами чи пільгами в контексті приписів пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-V.

Колегія суддів враховує, що постановою Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 826/24648/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі №826/24648/15 скасовано, а провадження у справі №826/24648/15 - закрито.

Разом з тим, на момент поновлення відповідачем-1 в бухгалтерському обліку 28.03.2019 кредитних договорів та договорів забезпечення, що були відступлені Банком на користь ТОВ "Фактор-Комфорт", в тому числі права вимоги (майнові права) за кредитним договором №241-12 від 26.07.2012 та кредитним договором №137-13 від 21.05.2013, укладеними між Банком та ПОСП "Нападівське", було чинним рішення суду у справі № 826/24648/15, яким визнано протиправним та скасовано накази Уповноваженої особи щодо віднесення договорів про відступлення права до нікчемних.

Також, згадані накази Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Банк «Національні інвестиції» залишались скасованими судовими рішенням у справі № 826/24648/15 і на момент проведення спірних відкритих торгів (аукціону) та підписання договору купівлі-продажу майнових прав № GL18N019368 від 23.03.2021.

Згідно з частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини третьої вказаної статті предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відповідно до статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням наведеного, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин звернення уповноваженої особи Фонду до суду з відповідними позовами про застосування наслідків нікчемності правочинів, що спростовувало б презумпцію дійсності правочинів, віднесених Фондом до нікчемних та встановлених вище обставин, що на момент укладення спірного договору №N019368 зобов`язання позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.2012 та № 137-13 від 21.05.2013 були припинені шляхом їх повного виконання перед ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Профі-Факторинг», яким Банк відступив право вимоги до ПОСП "Нападівське" договорами від 11.09.2015 та від 14.09.2015, а відповідачами не доведено нікчемності (недійсності) таких договорів, - то відступлення (продаж) Банком неіснуючих прав вимоги та майнових прав на користь Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" суперечить статті 514 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу майнових прав № GL18N019368 від 23.03.2021.

Таким чином, у зв`язку із вказаним вище колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № GL18N019368 від 23.03.2021, а вимоги зустрічного позову Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" про стягнення грошових коштів на підставі згаданого договору № GL18N019368 задоволенню не підлягають.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10.05.2011, пункт 58).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № GL18N019368 від 23.03.2021, - є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 - скасуванню. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог за первісним позом та відмову за зустрічним позовом.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів за первісним позовом пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/3014/22 скасувати, ухвалити нове рішення.

4. Позов Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" 2)Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу майнових прав від 23.03.2021 № GL18N019368, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 724.

У задоволенні іншої частини вимог за первісним позовом - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" 1240 (одну тисячу двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1 860 (одну тисячу вісімсот шістдесят) грн. 75 коп. за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Аста-Капітал" на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" 1240 (одну тисячу двісті сорок) грн. 50 коп. судового збору за подання позовної заяви та 915 245 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 12 коп. за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

8. Справу № 910/3014/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.04.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.М. Гаврилюк