ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/1925/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Трохимчук І.П.,

від відповідача: Мецгер О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокорференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 (повний текст постанови складено 15.11.2022)

у справі №910/1925/21 (суддя Підченко О.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення збитків 7 224 514, 34 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 7 224 514,34 грн збитків (майнової шкоди) та 108 367,73 грн судового збору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на понесення збитків (майнової шкоди) внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції щодо зловживання монопольним становищем при визначенні плати за послугу навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», що було встановлено під час розгляду Адміністративною колегією Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи №2-26.215/60-2017 та зазначено у рішенні №6-ріш від 03.05.2019, п.п. 2-5 резолютивної частини якого залишені без змін рішенням Антимонопольного комітету України №539-р від 20.08.2020. Вказані рішення АМК були предметом розгляду у справі №910/17897/20, за результатами розгляду якої ДП «Адміністрація морських портів України» було відмовлено у позові (рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021, постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022, постанова Верховного Суду від 07.07.2022).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 7 224 514,34 грн майнової шкоди та 108 367,71 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено завдання йому шкоди та наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювана шкоди (займання монопольного (домінуючого) становища та порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, що встановлено Рішенням АМКУ від 03.05.2019 № 6-ріш), наявність шкоди (безпідставне справлення з позивача 3 612 257, 17 грн плати за послуги використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами і засобами клієнта; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, встановлені у рішенні АМКУ від 03.05.2019 № 6-ріш; вина заподіювача шкоди (презумпція вини особи, яка допустила порушення).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення сума не є шкодою, а є платою на надані послуги на підставі договору. Як зазначає апелянт позивачем не було надано суду доказів сплати портових зборів за спірний період, а отже, позивачем не доведено, що з нього стягувались додаткові кошти.

Отже, за твердженням апелянта, у його діях відсутня протиправна поведінка (нав`язування послуг), шкода, оскільки позивачем не доведено факту подвійної оплати послуг та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, та відповідно і вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2022, апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1925/21. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 до надходження матеріалів справи оскаржуваного рішення з Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/1925/21 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 28.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 задоволено клопотання Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 23.01.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.02.2023 о 12 год. 20 хв.

23.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, посилаючись на те, що сплата портових зборів за спірний період була підтверджена під час розгляду антимонопольної справи та встановлена судами під час розгляду справи №910/17897/20. Позивач зазначає, що відповідачем не спростовано жодної із складових цивільного правопорушення, встановлених судом першої інстанції у даній справі.

У судовому засіданні 14.02.2023 протокольною ухвалою оголошено перерву до 28.03.2023 до 12 год. 00 хв.

20.03.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

28.03.2023 у судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 11.04.2023 до 12 год. 30 хв.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.04.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності позивача є вантажний морський транспорт, КВЕД 50.20.

Адміністративною колегією Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України розглянуто справу №2-26.215/60-2017, з результатом розгляду якої прийнято рішення від 03.05.2019 №6-ріш (т.1 а.с. 30-75), яким:

1) визнано дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», які полягають у створенні перешкод для проведення Приватним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт» у березні-квітні 2016 та непідтверджені у серпні 2016 заходу суден та плавзасобів вказаного суб`єкта господарювання до Миколаївського морського порту, з метою проведення таких робіт з підстав, не передбачених законодавством, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50, частиною першою статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу адміністративно-господарського управління та контролю, які можуть призвести до обмеження конкуренції;

2) визнано Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» таким, що протягом 2016 - квітня 2019 років займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу до об`єктів портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, та які використовуються або можуть бути використані з метою проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», в межах акваторії Миколаївського морського порту, оскільки на цьому ринку в нього не було (не має) жодного конкурента;

3) визнано дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», які полягали у висуванні протягом 2016-квітня 2019 років вимог з оплати робіт, витрати на які покриваються портовими зборами, споживачам, у тому числі Приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот», що виявили намір використовувати об`єкти портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» - зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, у вигляді дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

4) за вчинення порушення, зазначеного в пункті 3 резолютивної частини вказаного рішення, накладено на Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень;

5) зобов`язано Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» припинити порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини рішення, шляхом припинення висування вимог з оплати робіт, витрати на які покриваються портовими зборами, про що повідомити територіальне відділення, протягом двох місяців з дня одержання рішення у цій справі.

Антимонопольним комітетом України за результатами перевірки рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення АМК України від 03.05.2019 №6-ріш у справі № 2-26.215/60-2017, прийнято рішення від 20.08.2020 № 539-р (т.1 а.с. 19-29), яким скасовано п. 1 резолютивної частини рішення від 03.05.2019 № 6-ріш. Пункти 2-5 резолютивної частини рішення від 03.05.2019 № 6-ріш залишено без змін.

У позові позивач зазначає, що у 2016-2018 роках він сплатив на користь відповідача за послуги з використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами і засобами клієнта 3 612 257,17 грн, з яких: у 2016 році - 1 078 353,38 грн за 22-а суднами; у 2017 році - 1 784 690,51 грн за 37-ма суднами; у 2018 році - 749 213,28 грн за 17-ма судами.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 11.12.2022 №1-1-23/195 про відшкодування шкоди на суму 7 224 514,34 грн (т.1 а.с. 76-80), яку відповідач залишив без задоволення у відповіді на претензію №218/18-01-02/Вих від 21.01.2021, посилаючись на розбіжності у розрахунках на суму 5 184,00 грн, щодо рішення АМК, то відповідач повідомив позивача про оскарження вказаного рішення у судовому порядку. (т. 1 а.с. 81-82).

Спір виник через понесення позивачем збитку (майнової) шкоди у розмірі 3 612 257,17 грн внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції щодо зловживання монопольним становищем при визначенні плати за послугу навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», що встановлено під час розгляду антимонопольної справи, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 7 224 514,34 грн збитків на підставі ч. 2 ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 50 вказаного Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Аналіз Закону України «Про захист економічної конкуренції» дає підстави зробити висновок, що в даному законі не передбачено порядку (механізму) відшкодування шкоди, а тому слід застосовувати положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 255 ГК України збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем, антиконкурентними узгодженими діями, дискримінацією суб`єктів господарювання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, а також збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим Кодексом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальне правило статті 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми. В противному випадку відшкодування шкоди відбуватиметься за правилами вищезазначеної статті.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

За змістом статті 74 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 927/219/20, від 14.09.2021 у справі № 923/719/17, від 10.06.2021 у справі № 5023/2837/11, від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17 та від 10.06.2021 у справі № 5023/2837/11).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці (ст. 1 вказаного Закону).

При розгляді справи № 2-26.215/60-2017 Адміністративною колегією Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було встановлено наступні обставини.

За приписами законодавства на відповідача покладено обов`язки щодо забезпечення безпеки мореплавства в акваторії морського порту України. Дані обов`язки реалізуються відповідачем в кожному морському порту України через створені з цією метою філії, шляхом визначення процедури приходу/виходу суден в порт, регулювання руху суден, їх поставки до причалів, здійснення обробки суден, а також надання послуг суднам в акваторії морського порту. Отже, прихід судна у Миколаївський порт та надання дозволу на прийом судна під обробку здійснюються з дозволу Адміністрації порту.

У статті 1 Закону України «Про морські порти України» містяться наступні визначення: адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту); акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; рейд - частина акваторії морського порту, що використовується для стоянки суден на якорі, у тому числі для ремонту суден, посадки (висадки) пасажирів, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, в її незахищеній частині (зовнішній рейд) або в частині, захищеній повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження (внутрішній рейд).

Відповідно до ст. 22 названого Закону у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 «Про портові збори» затверджено «Порядок справляння та розміри ставок портових зборів», а також «Порядок обліку та використання коштів від портових зборів».

За змістом Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку (п. 1.3). Сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал (п. 1.4). Із суден групи В (за винятком буксирів) причальний збір справляється за кожну тонну навантаженого або розвантаженого вантажу за такими ставками: 0,19 долара США - із суден у закордонному плаванні; 0,019 долара США - із суден у каботажному плаванні. Сплата причального збору здійснюється окремо за кожну операцію. У разі коли операція виконується біля необладнаного берега або за варіантом «судно - судно», ставка причального збору застосовується зі знижкою 50 відсотків (п. 5.4).

Відповідно до п. 336 рішення від 03.05.2019 №6-ріш товаром визначено послуги з надання Миколаївською філією ДП «АМПУ» доступу до об`єктів портової інфраструктури, яка використовується або може бути використана з метою проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», зокрема, шляхом:

- використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами генекспедитора;

- організація НРР на внутрішньому рейді порту силами та засобами клієнта;

- використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами та засобами клієнта;

- організація НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта;

- використання у період з 23.03.2016 - 27.03.2016 року причалу № 12 для навантаження зернових вантажів на т/х «ANTEIA» за схемою «борт-борт».

Під час розгляду антимонопольної справи територіальним відділенням було з`ясовано, що суб`єкт господарювання може здійснювати НРР за схемою «борт-борт» не лише біля причалів Миколаївського морського порту, використовуючи при цьому операційну акваторію причалу та власне сам причал, але й провести такі роботи на рейдах порту, використовуючи при цьому, в якості об`єктів портової інфраструктури лише акваторію Миколаївського морського порту.

Відповідач листом від 22.09.2016 №18-09/5265 повідомив, що з цією метою суб`єктам господарювання Адміністрацією МФ надаються послуги з використання місця для перевантаження вантажу на зовнішньому рейді порту силами та засобами генекспедитора, послуги по організації НРР на внутрішньому рейді порту силами та засобами клієнта та послуги використання рейдового портового пункту №2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами та засобами клієнта.

Досліджуючи правомірність надання таких послуг, територіальне відділення дійшло висновку про те, що роботи, які виконуються Філією з метою надання таких послуг замовникам, фактично сплачуються за рахунок портових зборів, а отже, не можуть бути виділені Філією в окремий вид послуг, які потребують додаткової оплати (п.п. 439, 440 рішення від 03.05.2019 №6-ріш).

У п. 521 рішення від 03.05.2019 №6-ріш зазначено, що ураховуючи вищезазначене, дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії, які полягають у висуванні протягом 2016 - квітня 2019 років вимог з оплати робіт, витрати на які покриваються портовими зборами, споживачам, у тому числі Приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот», що виявили намір використовувати об`єкти портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» - зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, у вигляді дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку».

Згідно п.п. 93, 155 - 168 рішення від 03.05.2019 №6-ріш Заявник (позивач) є підприємством річкового транспорту та відповідно до укладених договорів надає послуги з навантажувально-розвантажувальних робіт та перевезення різного виду вантажів. Зокрема, заявник на підставі договору про надання послуг з перевалки вантажу від 28.12.2015 № 26-12-15 з TOB «МТА сервіс ЛТД» взяв на себе зобов`язання протягом дії договору власними силами виконувати перевантаження з суден та перевезення вантажу кокс з зовнішнього рейду або причалу Миколаївського морського торгового порту на склад на території Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот». З метою виконання своїх договірних зобов`язань заявник здійснює заходи в Миколаївському морському порту та використовує його акваторію, яка є об`єктом портової інфраструктури загального користування згідно статті 1 Закону України «Про морські порти України».

Територіальним відділенням АМК з`ясовано, що МФ ДП «АМПУ» протягом березня - серпня 2016 року неодноразово створювались перешкоди в доступі плавзасобів Заявника (позивача) до акваторії Миколаївського морського порту (надалі - ММП). Так, Філія обумовлює доступ Заявника в ММП укладанням угод та прийняттям додаткових зобов`язань всупереч діючому законодавству. Зокрема, 21.03.2016 Заявник листом № 21/03/42 звернувся до Головної диспетчерської МФ ДП «АМПУ» відносно підтвердження здійснення перевантаження вантажу «сорго» в кількості 8000 т на т/х «АNТНЕІА», ошвартованого біля причалу № 12 Миколаївського морського порту. При цьому, текст даного листа не містить жодної інформації щодо потреб Заявника у наданні будь-яких послуг з боку МФ ДП «АМПУ». Вантажні операції планувалось виконувати силами та засобами Заявника по схемі «борт-борт». Проте, листом від 21.03.2016 №18-14/13-70 Головна диспетчерська МФ ДП «АМПУ» інформувала Заявника, що між МФ ДП «АМПУ» та ПрАТ «СК «Укррічфлот» укладено Договір від 30.12.2014 № 131-П-МИФ-14 на надання МФ ДП «АМПУ» послуг по організації навантажувально-розвантажувальних робіт силами та засобами ПрАТ «СК «Укррічфлот» тільки на рейдах морського порту Миколаїв. Враховуючи цю обставину, МФ ДП «АМПУ» у листі зазначає, що для здійснення НРР біля причалу № 12 (як було заплановано Заявником), Філії Миколаївського річкового морського порту необхідно укласти з МФ ДП «АМПУ» відповідний договір.

Тобто, за логікою МФ ДП «АМПУ», умовою виконання НРР біля причалу № 12 Миколаївського морського порту є наявність укладеного договору між Філією та Заявником. Листом від 21.03.2016 № 476-1 ПрАТ «СК «Укррічфлот» надав на адресу МФ ДП «АМПУ» власне обґрунтування щодо відсутності правових підстав укладання з Філією договору на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

При цьому, Правилами надання послуг у морських портах, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 № 348 передбачено, що обов`язок укладання договорів перевалки, або інших договорів про послуги ДП «АМПУ», покладається виключно на портових операторів та операторів терміналів. Перелік портових операторів, операторів терміналів у кожному морському порту, а також перелік послуг, які вони надають, визначено в Реєстрі морських портів України, ведення якого здійснюється в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з даних Реєстру, Заявник не є портовим оператором чи оператором терміналу, а тому не зобов`язаний укладати договір на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу МФ ДП «АМПУ».

Крім того, оплата послуг з надання доступу до причалу здійснюється портовим оператором, який безпосередньо використовує причал. Заявник здійснює вантажні операції по схемі «борт-борт» без безпосереднього використання причалу, що додатково підтверджує неправомірність та безпідставність вимог щодо укладання договору саме на надання послуг МФ ДП «АМПУ» із забезпечення доступу до причалу.

У свою чергу, Заявником було здійснено оплату на користь МФ ДП «АМПУ» портових зборів за захід суден, які були залучені до виконання НРР т/х «АNTHEІА». Відповідно до пунктів 5.1. та 5.4. Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316 причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу. У разі коли операція виконується за варіантом «судно-судно», ставка причального збору застосовується зі знижкою 50 %.

Листом від 23.03.2016 № 493 Заявник повідомив МФ ДП «АМПУ» про захід суден ПрАТ «СК «Укррічфлот» в акваторію Миколаївського морського порту з метою перевантаження вантажу на т/х «АІМТНЕІА» біля причалу № 12 ДП МФ «АМПУ» силами та засобами Заявника за схемою «борт-борт» та вимушено гарантував укладення договору для тимчасового надання доступу до причалу Миколаївського морського порту.

В той же час, володіючи вказаною інформацією (лист ПрАТ «СК «Укррічфлот» від 22.03.2016 № 491) про планування проведення заявником НРР та захід у зв`язку з цим його суден та плавзасобів, МФ ДП «АМПУ» приймає Наказ від 23.03.2016 № 188 «Про затвердження та введення в дію вільної ціни (тарифу) на використання причалу № 12 для навантаження зернових вантажів на т/х «ANTHEIA» за схемою «борт-борт»», яким затверджено та введено в дію вільну ціну (тариф) на використання причалу № 12 для навантаження зернових вантажів на т/х «ANTHEIA» за схемою «борт-борт».

23.03.2016 між Адміністрацією МФ ДП «АМПУ» і позивачем був укладений Договір №42-П-МИФ-16 від 23.03.2016 предметом якого є надання Адміністрацією МФ ДП «АМПУ» заявнику послуг з використання причалу № 12 для навантаження зернових вантажів на т/х «ANTHEIA» за схемою «борт-борт».

Після повідомлення Заявником 07.04.2016 листом № 4-4-1-13/72 Міністерству інфраструктури України про неправомірні дії МФ ДП «АМПУ», суднам Заявника все ж було надано дозвіл на захід в Миколаївський морський торгівельний порт без укладення договору про доступ до причалу портового оператора. Таким чином, Заявнику вдалося провести ННР т/х «ANTHEIA» за схемою «борт-борт» біля причалу № 12 власними силами та засобами. Разом з тим, заявником було здійснено оплату законодавчо визначених платежів у вигляді портових зборів за захід суден та інших плавзасобів, які були залучені для фактичного виконання робіт за т/х «ANTHEIA».

Відповідно до Порядку обліку та використання коштів від портових зборів (надалі - Порядок використання коштів від портових зборів) кошти від корабельного збору використовуються зокрема на заходи, пов`язані із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах (п. 2.1).

Згідно з п. 2.2. розділу II Порядку використання коштів від портових зборів, кошти від причального збору використовуються, зокрема на утримання та обслуговування причальних споруд і прилеглих до них територій.

Із суден групи В (за винятком буксирів, однак включаючи ліхтери, баржі) причальний збір справляється за кожну тонну навантаженого або розвантаженого вантажу за такими ставками: 0,19 долара США - із суден у закордонному плаванні; 0,019 долара США - із суден у каботажному плаванні. Сплата причального збору здійснюється окремо за кожну операцію. У разі коли операція виконується біля необладнаного берега або за варіантом «судно-судно», ставка причального збору застосовується зі знижкою 50 відсотків (п. 5.4 Порядку справляння портових зборів).

Відповідно до п. 5.5. Порядку справляння портових зборів судна, що стоять лагом до іншого судна, ошвартованого біля причалу, або ошвартовані біля причалу носом чи кормою, сплачують 50 відсотків ставки причального збору.

Отже, даними положеннями закріплено фінансування витрат власників причалів на їх утримання за рахунок судновласників, які використовують зазначені об`єкти портової інфраструктури для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, в тому числі за схемою «борт-борт» (п. 230 рішення від 03.05.2019 №6-ріш).

У п.п. 255-256 рішення від 03.05.2019 №6-ріш зазначено, що MB АМКУ, здійснивши комплексно-правовий аналіз встановлених обставин та фактів, інформації, отриманої в ході розгляду заяви та нормативно-правової бази, що регламентує вищенаведені питання, дійшло наступних висновків:

- ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії наділене особливими правами та повноваженнями згідно діючого законодавства, його статус має подвійну правову природу як суб`єкта владних повноважень, зокрема, щодо надання дозволу на вхід/вихід судна в порт, адміністрування портових зборів, так і суб`єкта господарювання, що має монопольну владу на ринку певних послуг, що надаються в Миколаївському морському порту. Відповідно, Філія, використовуючи ринкову та адміністративну владу, може диктувати свої умови при продажі таких послуг, нав`язувати споживачу невигідні для нього, непотрібні та нереальні умови, не допускати, усувати та обмежувати конкуренцію, зокрема, шляхом відмови у заході в порт та доступу до портової інфраструктури окремих суб`єктів господарювання;

- ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії обумовлює надання дозволу на захід судна (підтвердження прийому судна) до морського порту обов`язковим поданням суб`єктом господарювання заявки на послуги, які він не має бажання замовляти, оскільки не має у них потреби;

- відмова у видачі дозволу на захід до порту може мати місце виключно з підстав встановлених законодавством. Неподання заявки на послуги МФ ДП «АМПУ», в яких не має потреби, не визначено законодавством як підстава ненадання дозволу на захід до морського порту;

- ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії, використовуючи своє становище, тиснуло на Заявника, обумовлюючи надання дозволу на захід судна до морського порту Миколаїв, замовленням та оплатою додаткової послуги, яка вже була сплачена у складі портових зборів.

Як показує хронологічний аналіз вищенаведених обставин, Філія, користуючись своїм одноосібним правом надання доступу до Миколаївського морського порту (надання дозволу на вхід/вихід судна до морського порту) та наділеними владними повноваженнями, вчиняє дії, спрямовані на створення несприятливих та дискримінаційних умов діяльності Заявника, здійснює системний тиск та ущемляє його інтереси.

У пункті 419 рішення від 03.05.2019 №6-ріш вказано, що територіальне відділення щодо обґрунтованості надання МФ ДП «АМПУ» послуг з надання доступу до об`єктів портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, та які використовуються або можуть бути використані з метою проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», які надаються Філією шляхом організації таких робіт біля причалів силами та засобами клієнта доходить наступних висновків:

- фактичні роботи, витрати на які були закладені МФ ДП «АМПУ» у вартість послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта, виконуються Філією незалежно від обраного вантажовласником (його агентом) способу проведення НРР (як біля причалу за схемою «борт-борт», так і за схемою «судно-причал»);

- за виконання вищенаведених робіт, які, головним чином, пов`язані із забезпеченням безпеки судноплавства, диспетчерських функцій та функцій із обліку вантажів, за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта, МФ ДП «АМПУ» вимагає їх додаткової оплати, у вигляді послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта (у період з 23.03.2016-27.03.2016 року - використання причалу №12 для навантаження зернових вантажів на т/х «ANTHEIA» за схемою «борт-борт»), в той час, коли при здійсненні розвантаження судна за класичною схемою (судно-причал) Філією не висуваються вимоги щодо оплати таких робіт портовим оператором, судновласником або ж іншими суб`єктами господарювання;

- витрати на забезпечення безпеки судноплавства та використання причалів компенсуються за рахунок коштів від корабельного та причального зборів, які були оплачені, як судовим агентом суден, які планувались до розвантаження за схемою «борт- борт», так і Заявником, як власником суден, які були залучені до розвантаження морських суден у порту;

- обставини, встановлені територіальним відділенням, зокрема, які стосуються суті та характеру робіт, які виконуються МФ ДП «АМПУ» при наданні послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» силами та засобами клієнта, не підтверджують необхідності їх виділення в окрему послугу, а навпаки, засвідчують необхідність їх фактичного виконання в силу вимог законодавства, яким врегульовані взаємовідносини в сфері обслуговування суден та проведення НРР у морських портах України.

У пункті 513 рішення від 03.05.2019 №6-ріш територіальне відділення АМК зазначає, що відповідно до наданої інформації МРП АСК «Укррічфлот», Заявником було здійснено оплату на користь МФ ДП «АМПУ» за послуги з використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами та засобами клієнта: у 2016 року на загальну суму 1 078 353,38 грн за 22-а суднами; у 2017 році на загальну суму 1 687 250,51 грн за 37-ма суднами; у 2018 році на загальну суму 749 213,28 грн. за 17-ма суднами; у 2019 році (з січня - по 15.03.2019 року) на загальну суму 318 259,94 грн. за 4-ма суднами.

Оплата суб`єктами господарювання, які мають необхідність у використанні об`єктів портової інфраструктури з метою виконання НРР, додаткових необґрунтованих послуг призводить до понесення ними витрат, які, у свою чергу, мають негативний вплив на формування конкурентних переваг таких суб`єктів господарювання на ринку надання послуг з проведення навантажувально-розвантажувальних робіт з використанням об`єктів портової інфраструктури Миколаївського морського порту, замовниками яких виступають вантажовласники, експедиторські компанії тощо (п. 518 рішення від 03.05.2019 №6-ріш).

При розгляді справи №910/17897/20 судами було встановлено, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» є таким, що протягом 2016 - квітня 2019 років займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу до об`єктів портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, та які використовуються або можуть бути використані з метою проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», в межах акваторії Миколаївського морського порту, оскільки на цьому ринку в нього не було (не має) жодного конкурента та визнання дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», які полягали у висуванні протягом 2016 - квітня 2019 років вимог з оплати робіт, витрати на які покриваються портовими зборами, споживачам, у тому числі Приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот», що виявили намір використовувати об`єкти портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ» на праві господарського відання, для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт за схемою «борт-борт», зазначене є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. Отже, такі обставини в силу ст. 75 ГПК України є встановленими та повторному доведенню не підлягають.

Позивачем на підтвердження факту виставлення відповідачем рахунків на оплату портових зборів з суден позивача, які заходили для виконання НРР за схемою «борт-борт» в РПП № 2 (р-н «Дідової хати»), та їх наступної оплати позивачем, до відповіді на відзив додано Реєстр виплат портових зборів за 2016-2018 роки (т.1 а.с. 157-166). Також, долучені рахунки відповідача по портовим зборам та докази їх оплати з боку позивача за виконання НРР за схемою «борт-борт» т/х «Ludogorets» у грудні 2016, т/х «Halo» у грудні 2017, та т/х «Lita» у лютому 2018 (т.1 а.с. 170-211).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлена наявність елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювана шкоди - відповідача, яка полягає в порушені законодавства про захист економічної конкуренції - займання монопольного (домінуючого) становища та, як наслідок встановлення позивачу плати за послуги використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами і засобами клієнта неправомірного нарахування , що встановлено рішенням АМКУ від 03.05.2019 № 6-ріш; наявність шкоди (сплата позивачем 3 612 257,17 грн за послуги використання рейдового портового пункту № 2 (р-н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами і засобами клієнта, що підтверджується актами наданих послуг (виконаних робіт), рахунками на оплату та доказами їх оплати (додаток до позовної заяви); причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою позивачу, що встановлено у рішенні від 03.05.2019 № 6-ріш; вина заподіювача шкоди - відповідача (презумпція вини особи, яка допустила порушення).

За таких обставин, позивачем доведено суду наявність елементів цивільного правопорушення, що є підставою для задоволення позову про відшкодування шкоду.

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що заявлена позивачем до стягнення сума не є шкодою, а є договірною платою за послуги з використання рейдового портового пункту №2 (район «Дідової хати») судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як зазначає апелянт, між сторонами було укладено ряд договорів, а саме: №85 від 14.03.2015, №45-П-МИФ-14 від 02.06.2014, №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014, №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016. У період з 2016 по 2018 років розрахунки між сторонами проводились по договорам №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014, №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в актах наданих послуг (виконаних робіт), на підставі яких відповідач виставляв позивачу рахунки на оплату за послугу - використання рейдового портового пункту №2 (район «Дідової хати») для вантажопереробки силами та засобами замовника, та які позивачем сплачені, містять посилання на договір №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016, тоді у вказаному договорі відсутня умова про використання рейдового портового пункту №2 (район «Дідової хати») для вантажопереробки силами та засобами замовника, як і відсутня відповідна послуга, яка надається Миколаївською філією ДП «АМКУ», у переліку послуг згідно додатку №6 до договору №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 (додаток до відзиву №1 а. 19-29, 39-41).

Щодо доводів апелянта про допущення позивачем помилки при розрахунку розміру шкоди на суму 5 184,00 грн, то судом апеляційної інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем розміру шкоди у сукупності із наданою позивачем первинною документацією та встановлено, що в акті наданих послуг (виконаних робіт) №84572647 від 17.12.2016 вартість послуги складає 51 840,00 грн, тоді як у рахунку №84572647 від 17.12.2016 до сплати визначено 57 024,00 грн, які оплачені позивачем, що підтверджується банківською випискою від 27.12.2016.

Позивач листом від 05.01.2017 №18-1 просив відповідача надлишково сплачену суму у розмірі 5 184,00 грн зарахувати як часткову оплату рахунку №00512647 від 05.01.2017.

Згідно акта наданих послуг (виконаних робіт) №00512647 від 05.01.2017 вартість послуги складає 88 740,00 грн, у рахунку №00512647 від 05.01.2017 сума до сплати складає 88 740,00 грн, при цьому зазначено, що сума авансу складає 5 184,00 грн, до сплати 83 556,00 грн, і саме цю суму позивач сплатив 16.01.2017, що підтверджується випискою банку. Зазначене свідчить про те, що сума авансу у розмірі 5 184,00 грн була зарахована до акта наданих послуг (виконаних робіт) №00512647 від 05.01.2017 та рахунку №00512647 від 05.01.2017, що спростовує доводи апелянта про те, що позивач сплатив за послуги у 2016 - 2019 роках на 5 184,00 грн менше.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не було надано суду доказів сплати портових зборів за спірний період на підтвердження того, що позивачем не доведено стягнення з нього додаткових коштів не заслуговує на увагу, оскільки сплата портових зборів у морських портах відповідно до п. 1.4 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів здійснюється до виходу судна з морського порту. Водночас, як встановлено під час розгляду антимонопольної справи та господарської справи №910/17897/20 витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи за схемою «борт-борт» покриваються портовими зборами.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/1925/21.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

5. Матеріали справи №910/1925/21 повернути до Господарського суду міста Києва після апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 21.12.2022.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 21.04.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова