ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023м. ДніпроСправа № 904/1154/23

За позовом Комунального підприємства "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ваган Дмитра Володимировича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 21 686, 36 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ваган Дмитра Володимировича (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 21 686,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов`язань за договором про організацію та експлуатацію майданчика для паркування № 260 від 22.07.2021 року.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

13.03.2023 року Відповідач подав суду заяву, за змістом якої заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, просив здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 16.03.2023 року суд відхилив заяву Відповідача та ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що 24 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

Таким чином, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлені терміни внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідач зазначив, що на підставі п. 8.3 спірного договору неодноразово повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставини та неможливість виконувати свої зобов`язання з оплати у строк до закінчення дії воєнного стану в Україні.

На думку відповідача між засвідченням Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та неможливістю останнього виконувати свої обов`язки за спірним договором чітко простежується причинно-наслідковий зв`язок, який пов`язаний з неможливістю за період з 01.02.2022 по 31.03.2023 у повній мірі використовувати майданчик для паркування.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що останнім було здійснено оплату відповідно до спірного договору за лютий 2022 року, у зв`язку з чим заявлена позивачем до стягнення заборгованість та штрафні санкції за лютий 2022 року задоволенню не підлягають.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, в тому числі зазначив, що твердження відповідача про те, що протягом спірного періоду він фактично був позбавлений можливості і не міг у повній мірі використовувати майданчик для паркування транспортних засобів за його призначенням, є хибним, необґрунтованим та недоведеним належними доказами у розумінні ст. ст. 74-76 ГПК України.

Стосовно заперечень відповідача щодо сплати заборгованості за лютий 2022 року, позивач повідомив, що при наданні до суду розрахунку заборгованості всі квитанції були враховані, де у графі сума оплати вказані ці оплати.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 року між Позивачем (далі Балансоутримувач) та Відповідачем (далі Оператор) укладено договір Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування № 260 ОП (надалі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Балансоутримувач надає Оператору право на організацію та експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою:

- м. Дніпро, пров. Верстатобудівельний, у районі буд. №3 (далі майданчик для паркування).

- площа майданчика: 230,0 кв. м.

- кількість машино-місць: 20

- кількість пільгових місць: 2

- дні роботи: щоденно

- час роботи: з 20.00 до 08.00

Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування 207,0 кв. м. (виключені квадратні метри, які обладнані згідно п. 2.2.16. цього Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору майданчик для паркування транспортних засобів вважається переданим в експлуатацію Оператору з моменту підписання Сторонами одночасно Договору та акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до вимог п. 2.2.14 Договору, Відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі перерахувати Балансоутримувачу плату за користування майданчиком для паркування.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили, що сума річної плати за організацію та експлуатацію майданчика для паркування, яка підлягає сплаті складає 12 220 грн., в тому числі ПДВ 2 036 грн. 67 коп.

Оператор щомісячно сплачує Балансоутримувачу за користування майданчиком для паркування плату в розмірі 1 018,33 грн., в тому числі ПДВ 167,72 грн. за один календарний місяць (п. 4.2 Договору).

Згідно умов п. 4.3., 4.4. Договору, визначена в п. 4.2. договору плата за користування сплачується грошовими коштами на поточний рахунок Балансоутримувача, визначений у реквізитах цього Договору. Визначена в п. 4.2. Договору плата сплачується Оператором щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа кожного місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Відповідно до п. 4.5. Договору нарахування плати починається з дня підписання цього Договору і закінчується в день припинення дії цього Договору.

Пунктом п. 4.6. Договору визначено, що оператор при підписанні Договору протягом 3 (трьох) робочих днів вносить на поточний рахунок Балансоутримувача плату в розмірі, визначеному п. 4.1. цього Договору, яка є оплатою за перший місяць користування майданчиком для паркування. Плата за кожний наступний місяць користування майданчиком для паркування здійснюється у строки, встановлені п. 4.4. цього Договором.

Сплата збору до місцевого бюджету здійснюється шляхом перерахування Оператором за місця для паркування до органів Державної фіскальної служби за місцезнаходженням земельної ділянки у строки, визначені для квартального звітного (податкового) періоду (п. 4.7. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання Сторонами, а в частині початку ведення діяльності з моменту підписання акту введення в експлуатацію майданчика для паркування (п. 10.1 Договору).

Договір діє до проведення конкурсу з визначення Оператора на право обслуговування майданчика для паркування.

Датою втрати чинності даного Договору вважати дату укладання Договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування між Балансоутримувачем та переможцем конкурсу з визначення Оператора.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 260 ОП від 22.07.2021 року Позивач передав Відповідачу майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Верстатобудівельний, у районі буд. №3, що підтверджується актом приймання-передачі від 22.07.2021 року (а.с. 24).

19.10.2021 зазначений вище майданчик для паркування був введений в експлуатацію, що підтверджується актом введення в експлуатацію від 19.10.2021 року (а.с. 25).

За наданим Позивачем розрахунком, Відповідач має заборгованість зі сплати за користування майданчиком для паркування за період з 01.02.2022 року по 31.03.2023 року в розмірі 13 238,29 грн., стягнення якої Позивач вимагає в судовому порядку.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості суду не надано.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що у разі прострочення Оператором виконання зобов`язань по сплаті за користування майданчиком для паркування, сплаті інших платежів, передбачених цим Договором, Оператор зобов`язаний в кожному випадку сплатити Балансоутримувачу за кожен день прострочення пеню в розмірі 1 відсотка від суми заборгованості.

На підставі зазначеного пункту договору, враховуючи обмеження, встановлені Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», Позивач розрахував та просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 3 300,51 грн., яка нарахована за період прострочення з 02.09.2022 року по 02.03.2023 року за наступним розрахунком (13 238,29 грн. (сума боргу) х 50% (подвійна облікова ставка НБУ) х 182 (кількість днів прострочення) / 365 (днів у році)).

Здійснивши оцінку правильності проведеного позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку про безпідставність здійснення відповідних нарахувань в період з вересня 2022 року по лютий 2023 на загальну суму боргу 13 238,29 грн., адже борг у зазначеному розмірі виник лише станом на березень 2023 року, при цьому, на початок періоду здійснення розрахунку пені (вересень 2022 року) сума заборгованості становила 7 128,31 грн. та щомісяця збільшувалася до загального розміру боргу в березні 2023 року.

Таким чином, для правильного визначення розміру неустойки у вигляді пені за період із 02.09.2020 по 02.03.2023 року, розрахунок мав бути проведений Позивачем щодо кожного місяця окремо, або за наростаючим підсумком суми боргу протягом періоду нарахування.

За підрахунками суду, розмір пені за період прострочення з 02.09.2022 року по 02.03.2023 року, з урахуванням розміру заборгованості, яка існувала протягом відповідного періоду, становить 2 399,35 грн.

Відповідно до п. 7.2. Договору в разі прострочення Оператором виконання зобов`язань по сплаті плати за користування майданчиком для паркування, сплаті інших платежів, передбачених цим Договором, більш ніж на десять днів, Оператор зобов`язаний у кожному такому випадку сплатити Балансоутримувачу штраф у розмірі 10 відсотків місячного розміру плати за користування майданчиком для паркування.

Відповідно до зазначених умов договору, Позивач просить стягнути з Відповідача штраф у розмірі 10% від кожного простроченого місячного розміру плати, який за його розрахунком становить 1 426,00 грн. (1 018,33 грн. (сума місячного розміру плати) х 10% (розмір штрафу) х 14 (кількість місяців, за які сталося прострочення платежу) =1 426 грн.).

Суд звертає увагу, що при здійсненні розрахунку штрафу, Позивачем не враховано, що за наданим у справу розрахунком (а.с. 13), прострочення місячних платежів мало місце за 13 (тринадцять) місяців, а отже, розмір штрафу має складати суму 1323,83 грн. (1018,33 х 10% х 13 = 1323,83).

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача інфляційні втрати в розмірі 3 176,40 грн. за період прострочення з 26.02.2022 року по 02.03.2023 року та три проценти річних в сумі 402,59 грн.

Як свідчить зміст наведеного в позові розрахунку, визначення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 26.02.2022 року по 02.03.2023 року, здійснено Позивачем на загальну суму боргу 13 238,29 грн., при цьому, як зазначалося судом вище, борг у зазначеному розмірі виник лише станом на березень 2023 року, при цьому, на початок періоду здійснення розрахунку (лютий 2022 року) сума заборгованості становила 1 018,33 грн. та щомісяця збільшувалася до загального розміру боргу в березні 2023 року.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат та відсотків річних, як і у випадку з нарахуванням пені, мало бути здійснено Позивачем щодо кожного місяця окремо, або за наростаючим підсумком суми боргу протягом періоду нарахування.

За підрахунками суду, розмір інфляційних втрат та відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 26.02.2022 року по 02.03.2023 року, з урахуванням розміру заборгованості, яка існувала протягом відповідного періоду, становить 1070,25 грн. та 201,22 грн. відповідно.

Стосовно штрафу в розмірі 142,57 грн., нарахування якого Позивач обґрунтовує умовами п. 7.1. Договору, господарський суд зазначає наступне.

Як вказано вище, відповідно до п. 7.1. договору, у разі прострочення оператором виконання зобов`язань по сплаті за користування службової парковки, сплаті інших платежів, передбачених цим договором, оператор зобов`язаний в кожному випадку сплатити Балансоутримувачу за кожен день прострочення пеню у розмірі 1 відсотка від суми заборгованості.

Тобто, з викладеного вбачається, що пунктом 7.1. договору передбачена відповідальність у вигляді пені, яка розраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, тоді як застосування штрафу в розмірі 1% від суми заборгованості, умовами даного пункту договору не передбачено.

Таким чином, нарахування позивачем штрафу відповідно до п. 7.1. договору в розмірі 142,57 грн. є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми 13 238,29 грн. основного боргу, 2 399,35 грн.. пені, 1323,83 грн. штрафу за пунктом 7.2. Договору, 1070,25 грн. інфляційних втрат, 201,22 грн.. трьох процентів річних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин, а саме введення на території України воєнного стану.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України введено воєнний стан.

Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 8.3 Договору сторона, що піддалася дії форс-мажорних обставин, негайно повідомляє іншу Сторону письмово про початок і можливий строк припинення дії таких обставин протягом 3-5 календарних днів.

Сторона, що постраждала від форс-мажорних обставин, підтверджує наслідки такої обставини відповідно до законодавства України актом державного органу (пункт 8.4 Договору).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Обґрунтовуючи неможливість виконання договірного зобов`язання щодо оплати за користування майданчиком для паркування, відповідач посилається на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президент; підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":

- Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;

- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини 4 статті 263 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи N 915/531/17, від 26 травня 2020 року зі справи N 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи N 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.

За змістом листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року саме форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язань у встановлений договором термін. Доказів, які б підтверджували наявність таких обставин саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання суду не надані.

Відтак, твердження відповідача про те, що затримка оплати за користування майданчиком для паркування сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим.

Доводи Відповідача з посиланням на здійснення ним оплати відповідно до спірного договору за лютий 2022 року, у зв`язку з чим заявлена позивачем до стягнення заборгованість та штрафні санкції за лютий 2022 року задоволенню не підлягають, суд до уваги не приймає, адже згідно наданої Відповідачем платіжної інструкції, відповідна оплата, яка проведена Відповідачем 03.03.2022 року, врахована Позивачем при визначенні суми основного боргу, про що свідчить зміст відповідного розрахунку (а.с. 13).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи та міркування, викладені відповідачем у відзиві на позов, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 236-241, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ваган Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Траспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Курчатова, 8, ) 13 238,29 грн. основного боргу, 2 399,35 грн.. пені, 1323,83 грн. штрафу за пунктом 7.2. Договору, 1070,25 грн. інфляційних втрат, 201,22 грн. процентів річних, 2 256,59 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський