ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа №914/1893/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України за вих. № Овч/78 від 17.02.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/573/23 від 27.02.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 (суддя Бортник О.Ю. повний текст рішення складено 08.02.2023)

у справі № 914/1893/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ, (надалі ТзОВ «ГК «Нафтогаз України»)

до відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), м. Львів,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, м. Київ, (надалі ТзОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг»)

про стягнення 2471331,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю ГК Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 2 471 331,14 грн, у тому числі: 1935911,3 грн основного боргу, 203668,48 грн пені, 23867,4 грн трьох відсотків річних та 307883,96грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ТзОВ ГК Нафтогаз України 1 935 911, 30 грн основного боргу, 183301,62 грн пені, 23867,40 грн трьох процентів річних, 307883,96 грн інфляційних та 37069,97 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно, задоволення позову в цій частині.

Крім того, місцевим господарським судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем пені, передбаченої п.4.5 типового договору. Однак, суд про частково задоволив клопотання відповідача про зменшення пені та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 18 3301,62 грн пені..

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 20 366,86 грн пені, ТзОВ "ГК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи. Зокрема, скаржник стверджує, що будучи ознайомленими з умовами типового договору, відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов договору, на нього буде покладена відповідальність, передбачена п. 4.5. договору. На думку скаржника, судом не враховано того, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

20.03.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/1927/23), в якому, зокрема, відповідач зазначає, що ним подано клопотання про зменшення розміру пені на 90 %. Клопотання мотивоване наявністю тенденції до постійного та значного збільшення ціни за 1 куб. метр природного газу протягом 2021 р. (з 8,1 грн. до 33 грн). Крім того, у грудні 2021 р. відбулось значне зростання ціни за 1 м куб. природного газу (з 16,8 грн. до 43,411430 грн.). Пеня, три проценти річних, інфляційні втрати, які заявлено позивачем до стягнення з відповідача, становлять сукупно 28 % від розміру основного боргу, що свідчить про неспіврозмірність штрафних санкцій.

На думку відповідача, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, який свідчить про зменшення фінансового ресурсу бюджету Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в частині видатків на оплату природного газу, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору та, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення обгрунтовано зазначив про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення пені. Відтак, відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 справу № 914/1893/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 у справі № 914/1893/2022. Розгляд справи призначено на 04.04.2023.

. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 заяву представника ТзОВ "Газопостачальна компанія Нафтогаз України - адвоката О. Овчарук про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення EasyСon задоволено.

В судовому засіданні 04.04.2023 представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати та постановити нове яки задоволити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив в з підстав, викладених у відзиві. Просив рішення господарського суду Львівської області від 30.01.2023 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначене постачальником «останньої надії» строком на три роки як переможець конкурсу.

Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до п. 41-8 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 № 1236 з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 року дано вказівку акціонерному товариству «Магістральні газопроводи України», ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України», операторам газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, який затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (надалі - Кодекс ГТС), реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Інформаційна платформа щоденно до 06:00 UTC (08:00 за київським часом) години для зимового періоду та 05:00 UTC (08:00 за київським часом) години для літнього періоду газової доби надсилає операторам газорозподільних систем, оператору газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та постачальнику «останньої надії» перелік ЕІС-кодів споживачів, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

Оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

Об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року, автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - ТзОВ «ГК «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Вказана обставина не заперечується та не спростовується відповідачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом, які долучено позивачем до позовної заяви у вигляді паперової копії принтскрину з його особистого кабінету на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Відповідно до п.п. 19 п. у 1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» та постанови № 3011 від 24.12.2019 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ТзОВ «Оператор Газотранспортної Системи України» () є оператором газотранспортної системи.

Нормами пункту 5 глави 1 розділу І та пункту 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що «інформаційна платформа» - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу, відповідно до вимог цього Кодексу. Функції адміністратора цієї платформи виконує оператор газотранспортної системи.

Згідно з п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (надалі - Правила), постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI Правил, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Факт акцептування відповідачем шляхом споживання газу за відсутності іншого постачальника публічної оферти постачальника «останньої надії» (позивача) та факт укладення між сторонами у справі Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» визнається самим відповідачем та підтверджується копіями Актів № 16076, № 19616, приймання-передачі спожитого відповідачем природного газу, платіжних доручень № 28892, № 28893, № 28894, Типового договору № 499, які підписано сторонами у справі.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» затверджено постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Пунктом пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу ГТС встановлено, що у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Позивач проводить нарахування кількості спожитого відповідачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ), відповідно до п. 4.1. Договору, опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу підтверджується довідкою позивача.

Долученими позивачем до позовної заяви паперовими копіями електронного реєстру пар споживачів на 01.01.2021 та електронної інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника останньої надії, підтверджується той факт, що відповідачу присвоєно ЕІС код споживача природного газу 56ХS000178TF700С. Згідно з відомостями інформаційної платформи Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», які додатково викладено цим товариством у його листі від 08.06.2022 р., споживач з ЕІС-кодом 56ХS000178TF700С у період з 01.12.2021 р. до 25.12.2021 р. спожив 35111,99 м куб. природного газу, поставленого постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 4.3. Договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Згідно з п. 4.4. договору відповідач мав обов`язок оплатити рахунок, наданий позивачем, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до п. 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання по договору, в період з 01.10.2021 по 31.12.2021 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 2 637 622,10 грн.

Відповідач здійснив частково оплату в сумі 701 710,80 грн та з порушенням строків, визначених умовами договору, в зв`язку з чим позивачем на підставі п. 4.5 договору нараховано пеню в розмірі 203 668,28 грн. На підставі ст. 625 ЦЕ України нараховано три відсотки річних в сумі 23 867,40 грн та інфляційних втрат 307 883,96 грн.

Вищевказані обставини стали підставою звернення позивачем з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015, постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що Управління юстиції приєдналось та підписало типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» 29.12.2021.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги апелянт Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України оскаржує рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 20 366,86 грн.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст.549 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого йому природного газу, на підставі пункту 4.5. типового договору просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 203 668,48 грн за період з 01.02.2022 по 30.06.2022.

Судом першої інстанції було перевірено розрахунки позивача щодо нарахування пені та вірно встановлено, що розмір пені за заявлені періоди в заявленій сумі є правомірним, обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи; розрахунок позивача - арифметично вірний.

Відповідач, натомість, у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити суму штрафних санкцій на 90%.

Клопотання мотивоване наявністю тенденції до постійного та значного збільшення ціни за 1 куб. метр природного газу протягом 2021 р. (з 8,1 грн. до 33 грн.). Крім того, у грудні 2021 відбулось значне зростання ціни за 1 м куб. природного газу (з 16,8 грн. до 43,411430 грн.). Пеня, три проценти річних, інфляційні втрати, які заявлено позивачем до стягнення з відповідача, становлять сукупно 28 % від розміру основного боргу, що свідчить про неспіврозмірність штрафних санкцій. У своєму клопотанні відповідач також зазначив, що є державною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, у кошторис на 2021, який затверджено 13.01.2021, закладено видатки відповідача на оплату спожитого природного газу, виходячи із значно нижчих цін за 1 тис. м куб. природного газу, ніж 36052,032 грн 72884,558 грн (без ПДВ), окрім того станом на 01.11.2021 виникне необхідність включення до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитого відповідачем наприкінці 2021

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення нарахованої суми пені та в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГПК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина 2ст. 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.10.2021 по 31.12.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 49,33 тис. куб. м. на загальну суму 2 637 622,10 грн, в той час як відповідач за цей же період здійснив оплату вартості спожитого газу в розмірі 701 710,80 гр.

Водночас, беручи до уваги наведені відповідачем причини прострочення виконання грошового зобов`язання, суд доходить висновку, що вони зумовлені об`єктивними, винятковими обставинами, незалежними від його волі.

У свою чергу, апеляційний господарський суд наголошує, що апелянт, заперечуючи проти зменшення розміру пені, не надає доказів завдання йому збитків, спричинених несвоєчасною оплатою відповідачем поставленого позивачем природного газу за Договором.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків.

При цьому судова колегія також враховує, що крім стягнення пені позивач також заявив до стягнення 3% річних, які за своєю природою є компенсацією за користування належними до сплати позивачу коштами, та інфляційні нарахування, які є відшкодуванням втрат позивача, спричинених знеціненням грошових коштів, та які визнано судом обґрунтованими, що в свою чергу забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача.

Проаналізувавши обставини та мотиви, якими керувався суд першої інстанції, частково задовольняючи клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість такого зменшення судом першої інстанції, враховуючи ще й те, що крім пені позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні витрати, що є способом захисту майнового права й інтересу позивача, яке полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від відповідача, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити позивачу.

З огляду на наведене, посилання скаржника на те, що суд неспівмірно зменшив заявлену до стягнення пеню, матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача у справі, зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін, не беруться судовою колегією до уваги, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами справи.

Отже, вирішуючи спір в частині заявлених позовних вимог про стягнення пені на 90 %, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржниками зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість зменшення судом за клопотанням відповідача розміру заявленої до стягнення суми пені, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі в оскаржуваній частині обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм ст. 277 ГПК України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за її подання згідно статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 у справі №914/1893/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови складено 17.04.2023.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т.Кордюк

Б.Д. Плотніцький