ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа №914/1661/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого судді Г.Т. Кордюк

суддів Н.М. Кравчук

Б.Д. Плотніцького

Секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» б/н від 25.11.2022 (вх. 01-05/2918/22 від 28.11.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022, (суддя: Козак І.Б. повний текст складено 12.10.2022)

у справі №914/1661/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю « МО ЛК ОМ», м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+», м.Львів,

про: стягнення заборгованості 2 079 493,74 грн.

За участі представників:

від позивача: Костюченко С.Г.

від відповідача: Левкович Т.В.

ВСТАНОВИВ:

22.07.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МО ЛК ОМ» звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» про стягнення 2 079 493,74 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушенням умов договору поставки №61 від 16.02.2021 не сплачено позивачу вартість отриманого товару, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 2 079 493,74 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 у справі № 914/1661/22 позовні вимоги задовольнити частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « МО ЛК ОМ» 1949181,67 грн основного боргу, 15700,25 грн відсотків за користування грошовими коштами, 114611,84 грн інфляційних втрат, 31192,41 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що станом на дату винесення рішення оплату за поставлені товари покупцем не здійснено, суму заборгованості за поставлений Товар не сплачено, внаслідок чого за ТОВ «АВІОН+» утворилась заборгованість в сумі 1949181,67грн., (один мільйон дев`ятсот сорок дев`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня., 67 коп.), що підтверджується відповідними видатковими накладними та Актом перевірки розрахунків складеним 07 лютого 2022 року, який є погодженим Сторонами відповідно до умов Договору.

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 25.11.2022 (вх. 01-05/2918/22 від 28.11.2022) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 у справі № 914/1661/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МО ЛК ОМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» про стягнення заборгованості 2079493, 74 грн.

При цьому, скаржник просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з огляду на те, що рішення у справі постановлено 11.10.2022 в судовому засіданні, на якому відповідач був відсутній, оскільки не отримував від Господарського суду Львівської області у справі №914/1661/22 жодної ухвали та/або повідомлення про виклик у судове засідання. Про прийняття відповідного рішення Господарським судом Львівської області від 11.10.2022 відповідач дізнався 25.11.2022 у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження та накладенням арешту на банківські рахунки відповідача.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- позивачем на підтвердження наявності заборгованості до позовної заяви долучено копії видаткових накладних, які підписані не уповноваженим представником відповідача та невідомими для відповідача особами. На долучених до матеріалів справи копій видаткових накладних відсутнє посилання на посаду особи, яка ніби то приймала товар та не вказано прізвище, ім`я та по-батькові осіб, які ніби то приймали товар від імені відповідача. Крім цього до матеріалів позовної заяви не додано жодного документа (довіреності, договору тощо), які б підтверджували повноваження осіб, які підписували видаткові накладні на отримання товарів, відсутній також запис про реквізити документів на підставі чого невідомі особи приймали товар (довіреність, наказ і т.д.);

- у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації на територію України, відповідач повністю втратив контроль над офісними та складськими приміщеннями, що знаходяться у м. Херсон, відповідно втрачено доступ до документів первинного та бухгалтерського обліку та доступу до серверів Товариства, а тому підтвердити отримання товару від позивача на вказану у позовній заяві суму не видається можливим. Вказані обставини підтверджують настання форс-мажорних обставин щодо можливості підтвердження заборгованості відповідача та можливості оплачувати придбаний товар;

- місце реєстрації та місце отримання поштової кореспонденції відповідача до 25.10.2022 була юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, буд 355, офіс 357. З 25.10.2022, у зв`язку з переїздом Товариства адреса реєстрації та отримання поштової кореспонденції була змінена на: 79069, м.Львів, вул. Шевченка, буд. 313, корп. 8, офіс. 160. Однак відповідач станом на момент подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 у справі № 914/1661/22 не отримував жодної ухвали та/або повідомлення про виклик у судове засідання, що спричинило порушення прав відповідача, зокрема щодо подання відзиву на позовну заяву. Також, відповідач як юридична особа не має офіційної електронної адреси для отримання листів, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме у долученому витягу зазначено : «відсутній будь-який запис у графі «інформація для здійснення зв`язку»;

Також, від відповідача через електронний суд на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення б/н від 27.12.2022 (вх. №01-04/7456/22 від 28.12.2022), в яких апелянт вказує на таке:

- ідентифікувати товар, що наведений у наданих Позивачем видаткових накладних щодо його віднесення до тієї чи іншої торгової марки/постачальника є неможливим, у таких відсутні зазначені відомості. Тобто, до строку оплати товару за такими накладними має застосовуватись положення основного договору, зокрема пп. 8.1.2., адже у пп. 8.1.1. сторонами не визначено загального строку оплати. Усупереч вимогам ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, Позивачем не було доведена а ні можливість поширення положень додаткових угод до товару, вказаному у наданих видаткових накладних, а ні те, що такий був реалізований Відповідачем кінцевому споживачу з моменту чого пройшло 7 календарних днів;

- у матеріалах справи відсутній «зведений акт від 07.02.2022 року, звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року», який би вказував про виникнення у Відповідача заборгованості у сумі 1 823 295,43 грн. за станом на 31.01.2022 року. Окрім того, сам по собі акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом та належним доказом здійснення господарських операцій. Викладені в акті звірки відомості повинні підтверджуватись первинними документами;

- Пункт 8.5 договору поставки № 61 від 16.02.2021 року не встановлює домовленостей сторін стосовно механізму погодження надісланого акту звірки взаєморозрахунків. Так, п. 8.5. договору поставки № 61 від 16.02.2021 року у редакції погодженій згідно протоколу узгодження розбіжностей до договору встановлено, що сторони договору один раз на місяць, до 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, проводять звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки. Постачальник направляє покупцю підписаний акт звірки за адресою електронної пошти або поштою. Покупець зобов`язаний протягом одного тижня з моменту отримання акту звірки підписати його і направити постачальнику, або заявити письмові вмотивовані заперечення до акту. Таким чином, вказане положення договору встановлює альтернативну поведінку покупця: обов`язок або підписати акт звірки або надати вмотивовані заперечення до такого. При цьому, наслідки не підписання акту звірки цим пунктом договору не встановлено, на противагу запропонованим сторонами договору редакціям цього положення, що викладені в протоколі узгодження розбіжностей. Таким чином, вказане положення договору встановлює альтернативну поведінку покупця: обов`язок або підписати акт звірки або надати вмотивовані заперечення до такого. При цьому, наслідки не підписання акту звірки цим пунктом договору не встановлено, на противагу запропонованим сторонами договору редакціям цього положення, що викладені в протоколі узгодження розбіжностей;

- позивачем не надано доказів, що можуть підтверджувати належне надсилання Відповідачу Зведеного акту звірки (зведений акт від 07.02.2022 року, звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року).

16.01.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від ТзОВ «МО ЛК ОМ» надійшов відзив б/н від 09.01.2023 (вх. №01-04/277/23 від 16.01.2023), в якому позивач зазначає про те, що:

- відповідач у своїх твердженнях не наводить конкретику, в яких саме видаткових накладних відсутні повноваження у осіб, які приймали товар, що унеможливлює перевірити дану інформацію. Окрім того, відповідно до п. 5.8 Договору вказано, що у рзі поставки партії товару без будь-якого товаросупровідного документа, наявність якого є обов`язковою відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору, та/або наданий постачальником товаросупровідний документ оформлений з порушннням умов цього договору та/або вимог чинного законодавства України, покупець має право на власний розсуд або відмовитись від товару і не приймати поставку такої партії а постачальник буде вважатись таким, що не виконав належним чином своє зобов`язання по поставці замовленого покупцем товару, або прийняти такий товар, при цьому постачальник зобов`язаний надати покупцю копії належним чином оформлених товаросупровідних документів у день поставки товару при цьому строк оплати такого товару буде рахуватись з дати отримання покупцем оригіналів належним чином оформлених товаросупровідних документів. Однак у позивача відсутня інформація про те, що відповідач відмовився від товару чи прийняв товар з наданням позивачу копій належним оформлених товаросупровідних документів щодо товару, який є предметом даного спору;

- між позивачем та відповідачем були підписані акти звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.2022 по 31.01.2022 та з 01.01.2022 по 25.04.2022. Відповідно підписання цих актів є документальним підтвердженням прийняття та оприбуткування товару на баланс відповідача і визнання наявності заборгованості перед позивачем. Ці документи з`явились в розпорядженні у представника позивача 05.09.2022. Одразу після цього було ініційовано подання клопотання про долучення доказів до справи в суді першої інстанції. Однак місцевим господарським судом було відмовлено у долученні цих доказів до матеріалів справи з чого виникає необхідність подання їх до суду другої інстанції, бо дані документи підтверджують наявність заборгованості і спростовують доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі;

- на кожній видатковій накладній має місце печатка ТОВ «АВІОН+» біля підпису отримувача, тобто твердження відповідача про те, що немає інформації щодо осіб, які підписували накладні є хибною та такою, що не відповідає дійсності, бо дані особи мали доступ і використовували офіційну печатку ТОВ «АВІОН+»;

- за результатами здійснення господарських операцій (поставки товарів), на користь відповідача було подано на реєстрацію та зареєстровано ЄРПН податкові накладні, тобто вказані операції відображались в податковому обліку продавця та покупця, жодних зауважень щодо реєстрації податкових накладних складених за результатами здійснення господарської операції з боку покупця не надходило, коригування зі сплати ПДВ (суми податкового кредиту покупця) останнім не здійснювалось, а отже твердження відповідача про відсутність господарської операції, недоведеність поставок та відповідно суми заборгованості за договором позивачем є такими, що не відповідають дійсності.

Щодо твердження апелянта викладених в додаткових поясненнях, позивач також зазначає:

- станом на сьогодні сторонами повністю узгоджено суму заборгованості, що підтверджується підписами уповноваженим представників та печатками підприємств на зведеному акті від 07.02.2022, звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 року, відповідно до якого сторонами визначено, що сума заборгованості ТОВ «АВІОН+» перед позивачем станом на 31.01.2022 становить 1 823 295, 43 грн. та зведеному акті станом на 25.04.2022 року, звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 25.04.2022 відповідно до якого сторонами визначено, що сума заборгованості ТОВ «АВІОН+» перед позивачем станом на 25.04.2022 становить 1970910, 00 грн. ;

- до апеляційної скарги не надано доказів про те, що відповідач має у власності та/або в оренді приміщення в місті Херсон чи Херсонській області. Тому твердження про те, що первинна документація зберігалась саме там повинна бути доведена доказами з боку відповідача.

Окрім того, позивачем подано клопотання б/н від 13.01.2023, яким він просив витребувати у відповідача та органах державної податкової служби України інформацію та докази, які підтверджують дану інформацію про включення або не включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих наступних податкових накладних складених за результатами господарської операції з постачання товарів на ТОВ «МО ЛК ОМ» на користь ТОВ «+» на умовах Договору поставки № 61 від 16 лютого 2021 року.

24.02.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 24.02.2023( вх. № 01-04/1327/23 від 24.02.2023), в яких відповідач зазначає про те, що у матеріалах справи є наявні 36 копій видаткових накладних на загальну суму поставки 17 645,26 грн. у січні 2022 року. При цьому, у зазначених копіях первинних документів не вказано правочину, договору на підставі якого такі є сформованими, що не дає змогу їх віднесення до договору поставки № 61 від 16.02.2021 року. Як вказувалось рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості у сумі 1 823 295,43 грн. (до лютого 2022 року) ґрунтується на «акті звірки взаємних розрахунків від 07.02.2022 року, звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року», примірник якого у матеріалах справи є відсутній. Позивачем не підтверджено первинними документами виникнення заборгованості у Відповідача щодо поставок, які мали місце у до лютого 2022 року. Окрім того, позивачем долучено до апеляційної скарги ряд документів: акти звірки взаємних розрахунків; податкові накладні. Однак, Позивачем порушено норму ч. 2 ст. 80 ГПК України, відповідно до якої позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У межах відзиву Позивача на апеляційну скаргу не наводиться пояснень причин не подання, долучених до такої документів, разом із позовною заявою. Позивач не клопоче про поновлення пропущеного строку на подання доказів як за текстом відзиву, чи шляхом викладення окремого клопотання. Тобто, Позивач порушив вимоги ст.ст. 80,119 ГПК України.

16.03.2023 через систему «Електронний суд» на адресу Західного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення б/н від 16.03.2023 (вх. № 01-04/1853/23 від 17.03.2023), в яких позивач вказує на те, що:

- відповідно до умов Договору, між Позивачем та Відповідачем були підписані Акти звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.22 по 31.01.22 та з 01.01.22 по 25.04.22 року. Відповідно підписання даних Актів є документальним підтвердженням прийняття та оприбуткування товару на баланс Відповідача і визнання наявності заборгованості перед Позивачем. На момент подання Позову, вказані документи було узгоджено Сторонами в електронному вигляді відповідно до порядку та умов, передбачених укладеним Договором та долучено Позивачем до позовної заяви. Також, вже під час розгляду справи Сторонами, додатково було підписано та скріплено печатками вказані Акти звіряння взаємних розрахунків. Ці документи з`явились в розпорядженні у представника Позивача 05.09.2022 року. Одразу після цього було ініційовано подання Клопотання про долучення доказів до справи в суді першої інстанції. Однак судом першої інстанції було відмовлено у долученні цих доказів до матеріалів справи з чого виникла необхідність подання їх до суду другої інстанції разом з додатками до Відзиву на апеляційну скаргу, оскільки вказані документи підтверджують наявність заборгованості і спростовують доводи Відповідача зазначені в апеляційній скарзі. Позовна заява про стягнення заборгованості за договором поставки була підписана 08.07.2022 року. На той час у Позивача був наявний підписаний Акт звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.22 по 31.01.22 року, а за період лютого і надалі відсутній. Пізніше, як зазначалось вище, Акт звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.22 по 25.04.22 року був підписаний між Позивачем та Відповідачем;

- підготовка первинної документації, що підтверджує заборгованість Відповідача перед Позивачем за період до 31.01.22 року становить дуже великий об`єм (для прикладу за період 01.02.2022 28.02.2022 кількість документів становить: 556 видаткових накладних на повернення та 1 015 видаткових накладних), що спричинило би велике навантаження на Суд і не мало сенсу так як своїм погодженням Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.22 по 31.01.22 спочатку у електронній версії, а потім в письмовій версії шляхом підписання та проставлення печатки підприємства Відповідач визнав наявність заборгованості перед Позивачем і відсутність помилок щодо здійснених господарських операцій між контрагентами. А тому Позивачем було прийнято рішення на час подання позовної заяви додати до неї Акт звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.22 по 31.01.22 року, який підтверджує наявність боргу Відповідача та визнання ним цього боргу і подання всіх необхідних первинних документів за період лютого 2022 року через відсутність узгодженого та підписано Акту звірки взаємних розрахунків за цей період. Тобто, Позивач не мав бажання навантажувати Суд першої інстанції додатковими доказами наявності заборгованості Відповідача, однак усі первинні документи щодо господарських операцій Позивача з Відповідачем наявні в розпорядженні Позивача і за необхідності на якій зауважить Суд Позивач має можливість їх надати, проте необхідно зазначити, що це є великий об`єм документів, які також є в наявності у Відповідача оскільки отримувались ним при здійсненні операцій з постачання;

- Головне управління державної податкової служби у Львівській області на виконання вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду надало витяг з додатків 1 до податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «АВІОН+» () щодо включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість з постачання товарів ТОВ «МО ЛК ОМ» () з періодом складання податкових накладних cічень-лютий 2022 року. Відповідно до Інформації наданого Головним управлінням державної податкової служби у Львівській області за січень місяць Відповідач за здійснення господарської діяльності з Позивачем здійснив обсяг постачання на суму 534 176,7 грн. та сума податку на додану вартість становить 106 835,34 грн., а за лютий місяць Відповідач за здійснення господарської діяльності з Позивачем здійснив обсяг постачання на суму 491 918,35 грн. та суму податку на додану вартість становить 98 383,67 грн. Відповідач відобразив в податковій звітності всі здійсненні господарські операції з Позивачем та отримав податковий кредит, а тому це є підтвердженням реальності здійснення цих господарських операцій і твердження про відсутність документів, що підтверджують цю взаємодію між Позивачем та відповідачем.

19.03.2023 через систему «Електронний суд» на адресу Західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 19.03.2023 (вх. № від 19.03.2023), в яких відповідач зазначає, що витребувано та отримано податкові декларації Відповідача щодо відображення операцій у звітності за податковими накладними № 100038, № 800130, № 727378 від 31.01.2022 року; № 200820, № 8000500, № 7002673, № 3000151, № 1000155 від 28.02.2022 року. Загальна сума операцій за такими накладними складає 1 215 828,62 грн. У відповідних податкових накладних наводитись опис товару у зв`язку із чим складаються такі: морозиво, молоко, сметана тощо. Однак, податкова накладна не є первинним документом, а навпаки інформація в такій має підтверджуватись належним чином підписаними первинними документами у даному випадку видатковими накладними. Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні первинні документи (видаткові накладні) щодо поставки Відповідачу товару у січні 2022 року на загальну суму 1 805 650,17 грн., розмір основної вимоги становить 1 949 181,67 грн., в той час як у витребуваній податковій звітності Відповідача сума операцій становить 1 227 876,28 грн., що унеможливлює співвіднесення такої інформації із сумою заявленого до стягнення основного боргу - самостійно відомості із податкових декларацій не можуть обґрунтовувати підставність вимог Позивача у цій справі. При цьому, оскаржуване рішення не ґрунтується на відомостях, отриманих із податкової звітності Відповідача, а сама така не підтверджую коли саме, в якій кількості, на виконання якого правочину тощо було здійснено постачання товару Відповідачу.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1661/22 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкладено вирішення питання поновлення строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» б/н від 25.11.2022 (вх. 01-05/2918/22 від 28.11.2022) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 до надходження матеріалів справи №914/1661/22 до Західного апеляційного господарського суду.

Матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції 20.12.2022.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 у справі №914/1661/23 відповідачем не отримано, а також те, що відповідач 25.11.2022 ознайомився з судовим рішенням з Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційна скарга подана до суду 28.11.2022, тобто в межах визначеного ст. 256 ГПК України строку, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для поновлення скаржнику строку на апеляційне оскарження.

Суд визнав достатніми подані матеріали для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АВІОН+" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+" на рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 у справі №914/1661/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 23.01.2023 о 10 год. 30 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6.

16.01.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання б/н від 13.01.2023 (вх. №01-04/241/23 від 16.01.2023) про витребування доказів , які підтверджують інформацію про включення або не включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, складених за результатами господарської операції з постачання товарів на ТОВ «МО ЛК ОМ» на користь ТОВ «АВІОН+», на умовах Договору поставки №61 від 16.02.2021. Неможливість подання цих доказів у суді першої інстанції позивач обґрунтовує тим, відповідач не приймав участь у розгляді судом першої інстанції справи, а тому необхідності у витребуванні доказів судом першої інстанції не було у зв`язку з відсутністю обізнаності позивача з позицією відповідача та його доводами.

У судове засідання 23.01.2023 з`явились представник позивача у форматі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі Електронного суду - Костюченко С.Г., а також представник відповідача Левкович Т.В. у приміщенні суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вищезазначене клопотання, а також зазначив, що оскільки в апеляційні скарзі відповідач вказав про те, що після вторгнення окупаційних військ російської федерації на територію України, він повністю втратив контроль над офісними та складськими приміщеннями, що знаходяться у місті Херсон, а тому немає доступу до документів первинного бухгалтерського обліку та доступу до серверів Товариства та не підтверджує отримання товару від позивача на вказану у позовній заяві суму, то дана інформація дозволить підтвердити чи спростувати факт отримання відповідачем товару від позивача.

Представник відповідача з приводу заявленого клопотання заперечив, оскільки вважає, що позивачем, порушено вимоги ч. 2 - 3 ст. 80 ГПК України, а саме не подано клопотання та докази разом з позовною заявою, і не заявлено клопотання про поновлення процесуального строку, відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, можливість подання клопотання в суді першої інстанції про витребування доказів прямо залежала від позивача.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.02.2023 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання №6. Витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (адреса: 79069, місто Львів, вул. Шевченка Т., будинок 313, корпус 8, офіс 160, ідентифікаційний код 40110917) та Головного управління ДПС у Львівській області інформацію та докази, які підтверджують про включення або не включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі наступних податкових накладних складених за результатами господарської операції з постачання товарів ТОВ «МО ЛК ОМ» на користь ТОВ «АВІОН+» на умовах Договору поставки №61 від 16.02.21, а також інформацію про використання чи не використання податкового кредиту у разі його включення.

У судове засідання 27.02.2023 з`явився представник позивача, в режимі відеоконференцзв`язку - Костюченко С.Г., представник відповідача у судове засідання не з`явився.

24.02.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло додаткове пояснення у справі б/н від 24.02.2023 (вх. №01-04/1327/23 від 24.02.2023) з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Представник позивача щодо клопотання про відкладення розгляду справи не заперечив.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 розгляд справи відкладено на 20.03.2023.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Кравчук Н.М. з 20.03.2023 по 24.03.2023 у відпустці розгляд вищевказаної справи 20.03.2023 не відбувся.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 призначено справу №914/1661/22 до розгляду у судовому засіданні на 03.04.2023 о 10 год. 30 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання №6.

03.04.2023 у судове засідання з`явився представник позивача Костюченко С.Г. ,в режимі відеоконференцзв`язку, та представник відповідача - Левкович Т.В. у залі суду.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріали та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (далі ТзОВ «АВІОН+») та Товариством з обмеженою відповідальністю «МО ЛК ОМ» (далі - ТзОВ «МО ЛК ОМ») укладеного договір поставки від 16 лютого 2021 року № 61 ( далі договір поставки №61), відповідно до умов якого ТзОВ «АВІОН+» закупляло товари в мережу магазинів роздрібної торгівлі у Херсонській області.

Пунктом 1.1. Договору поставки №61 передбачено, що уповноважені представники сторін наймані працівники сторін, представники за довіреністю, іншим договором, які уповноважені сторонами і яким сторонам делеговані права розписуватись на актах, відповідних накладних, товарно-супровідних, транспортно-супровідних, відвантажувальних, приймальних, розвантажувальних та інших обов`язкових та визначених чинним законодавством України документах на товар або інших документах, безпосередньо пов`язаних з виконанням цього договору.

Відповідно до п. 2.2. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент приймання Товару Покупцем від Постачальника. Підтвердженням приймання Товару є підписання Сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної, товарно - супровідної та транспортно-супровідної документації на Товар.

Згідно п. 3.1. Договору Постачальник здійснює поставку Товару у відповідності до узгодженої Сторонами та затвердженої печатками Сторін Специфікації (Додаток № 1 до Договору). Специфікація надається Покупцю Постачальником також в електронному виді у форматі ЕХСЕL з обов`язковим дотриманням вимог, зазначених в Додатку № 1.1 до цього Договору «Вимоги до оформлення та надсилання Специфікації, товарної накладної в електронному форматі».

Товар за Договором поставляється Постачальником на умовах поставки згідно міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Інкотермс (у редакції 2010 року) з урахуванням умов Договору (п. 5.1. Договору).

У разі відповідності поставки Товару умовам цього Договору Покупець підписує видаткову накладну та товарно-транспортну накладні на поставлений Товар. Дата поставки Товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на Товар.

Пунктом 5.16 договору передбачено підстави повернення Покупцем Товару Постачальнику.

Загальна ціна договору №61 складається з сум поставленого постачальником та прийнятого покупцем товару на умовах цього договору (за винятком повернутого), зазначених у видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Між сторонами спору було укладено договір поставки товару №61 від 16 лютого 2021 року, згідно з умовами якого Постачальник зобов`язувався, на умовах передбачених Договором, поставити та передати у власність Покупцеві Товар на підставі Замовлення останнього та у відповідності до Специфікації, а Покупець зобов`язувався прийняти поставлений Постачальником Товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі (п. 1.1 Договору).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). Цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, є майново-господарськими. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.2. договору поставки № 61 від 16.02.2021 року, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент приймання Товару Покупцем від Постачальника. Підтвердженням приймання Товару є підписання Сторонами (їх Уповноваженими представниками) накладної, товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на Товар. Тобто доказом переходу права власності на товар є відповідна накладна (видаткова накладна), як первинний документ бухгалтерського обліку.

Пунктом 8.5 договору поставки № 61 від 16.02.2021 року у редакції погодженій згідно протоколу узгодження розбіжностей до договору встановлено, що сторони договору один раз на місяць, до 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, проводять звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки. Постачальник направляє покупцю підписаний акт звірки за адресою електронної пошти або поштою. Покупець зобов`язаний протягом одного тижня з моменту отримання акту звірки підписати його і направити постачальнику, або заявити письмові вмотивовані заперечення до акту.

Таким чином, вказане положення договору встановлює альтернативну поведінку покупця: обов`язок або підписати акт звірки або надати вмотивовані заперечення до такого. При цьому, наслідки не підписання акту звірки цим пунктом договору не встановлено, на противагу запропонованим сторонами договору редакціям цього положення, що викладені в протоколі узгодження розбіжностей. Отже, саме положення п. 8.5. договору не містить норм щодо надання статусу узгодженого акту звірки взаєморозрахунків, який не був підписаний покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено вимоги про стягнення основної заборгованості із відповідача, яка виникла до лютого 2022 року у сумі 1 823 295,43 грн. та за лютий 2022 року у сумі 711 924,27 грн. - 585 408,03 грн. (сума повернутого товару) = 126 516,24 грн.

Зокрема, в частині стягнення 1 823 295,43 грн. суд першої інстанції послався на наявність погодженого між сторонами акту звірки взаємних розрахунків від 07.02.2022 року, звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року.

Однак, у матеріалах справи №914/1661/22 відсутній будь-який акт звірки взаєморозрахунків, який би встановлював (вказував) на існування заборгованості Відповідача перед Позивачем у сумі 1 823 295,43 грн. за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року, оскільки наявні у матеріалах справи акти звірки, підписані лише представником позивача.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 грудня 2020 року у справі № 916/499/20)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у суді першої інстанції подавалось клопотання про долучення до матеріалів справи актів звірки за період з 01.01.2022 по 25.04.2022, однак протокольною ухвалою судом відмовлено у долученні зазначених доказів, у зв`язку з пропуском процесуального строку на їх подання та за відсутності клопотання про поновлення такого.

Також, позивач, направляючи відзив на апеляційну скаргу, просив долучити вищенаведені акти звірки до матеріалів справи, з приводу чого колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно із ч. 2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Окрім того, існують винятки із такого правила подання доказів, такі як встановлення судом додаткового строку для подання доказів, у випадку існування об`єктивних причин неможливості надання таких (ч. ч. 4-5 ст. 80 ГПК України), неможливість подання доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від учасника справи (ч. 8 ст. 80 ГПК України), витребування доказів (ст. 81 ГПК України).

Проте, сторона справи повинна обґрунтувати у чому полягає поважність причин пропуску строку на подання доказів, у чому полягала неможливість їх подання, чому певні докази підлягають витребуванню у відповідному клопотанні/заяві.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із ч. 3 ст. 119 ГПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Так, у межах відзиву на апеляційну скаргу позивач не наводить пояснень причин неподання, долучених до такої документів, разом із позовною заявою. Позивач не клопоче про поновлення пропущеного строку на подання доказів як за текстом відзиву, чи шляхом викладення окремого клопотання.

Прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми ГПК України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду. (постанова Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 925/2028/15)

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, додані Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу документи підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Окрім того, сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій. Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. (постанова Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 908/2828/19)

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 03.12.2020 у справі № 904/1161/20).

Тобто, сам по собі акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом та належним доказом здійснення господарських операцій. Викладені в акті звірки відомості повинні підтверджуватись первинними документами.

Таким чином, Позивачем не підтверджено первинними документами виникнення заборгованості у Відповідача щодо поставок, які мали місце до лютого 2022 року, а саме з 01.01.2022 по 31.01.2022 у сумі 1 823 295,43 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у матеріалах справи наявні видаткові накладні за січень 2022 року, які складаються із:

ВН № ОДОМК-3444 від 31.01.2022 року на суму 680,88 грн.

ВН № ОДОМК-3332 від 31.01.2022 року на суму 467,50 грн.

ВН № ОДОМК-1846 від 27.01.2022 року на суму 656,12 грн.

ВН № ОДОМК-1215 від 25.01.2022 року на суму 281,71 грн.

ВН № ОДОМК-1371 від 25.01.2022 року на суму 770,05 грн.

ВН № ОДОМК-1464 від 25.01.2022 року на суму 449,75 грн.

ВН № ОДОМК-0373 від 24.01.2022 року на суму 516,77 грн.

ВН № ОДОМК-0468 від 24.01.2022 року на суму 676,26 грн.

ВН № ОДОМК-0083 від 21.01.2022 року на суму 357,65 грн.

ВН № ОДОМК-9609 від 20.01.2022 року на суму 335,47 грн.

ВН № ОДОМК-9413 від 20.01.2022 року на суму 259,32 грн.

ВН № ОДОМК-9019 від 20.01.2022 року на суму 107,10 грн.

ВН № ОДОМК-8822 від 19.01.2022 року на суму 294,35 грн.

ВН № ОДОМК-8983 від 19.01.2022 року на суму 658,70 грн.

ВН № ОДОМК-8223 від 18.01.2022 року на суму 604,36 грн.

ВН № ОДОМК-8217 від 18.01.2022 року на суму 532,52 грн.

ВН № ОДОМК-6284 від 13.01.2022 року на суму 637,26 грн.

ВН № ОДОМК-6203 від 13.01.2022 року на суму 411,46 грн.

ВН № ОДОМК-6185 від 13.01.2022 року на суму 477,64 грн.

ВН № ОДОМК-6184 від 13.01.2022 року на суму 180,62 грн.

ВН № ОДОМК-5513 від 11.01.2022 року на суму 422,66 грн.

ВН № ОДОМК-5448 від 11.01.2022 року на суму 423,60 грн.

ВН № ОДОМК-5492 від 11.01.2022 року на суму 657,70 грн.

ВН № ОДОМК-5730 від 11.01.2022 року на суму 298,22 грн.

ВН № ОДОМК-4764 від 10.01.2022 року на суму 350,04 грн.

ВН № ОДОМК-4730 від 10.01.2022 року на суму 463,15 грн.

ВН № ОДОМК-4239 від 06.01.2022 року на суму 498,40 грн.

ВН № ОДОМК-4204 від 06.01.2022 року на суму 1 022,64 грн.

ВН № ОДОМК-4194 від 06.01.2022 року на суму 118,21 грн.

ВН № ОДОМК-3695 від 05.01.2022 року на суму 237,55 грн.

ВН № ОДОМК-3225 від 04.01.2022 року на суму 1 081,01 грн.

ВН № ОДОМК-3242 від 04.01.2022 року на суму 633,66 грн.

ВН № ОДОМК-3410 від 04.01.2022 року на суму 495,07 грн.

ВН № ОДОМК-3572 від 04.01.2022 року на суму 307,88 грн.

ВН № ОДОМК-3555 від 04.01.2022 року на суму 655,40 грн.

ВН № ОДОМК-2798 від 03.01.2022 року на суму 490,30 грн.

ВН № ОДОМК-2644 від 03.01.2022 року на суму 241,38 грн.

Тобто, загалом у матеріалах справи наявні 36 копій видаткових накладних на загальну суму поставки 17 645,26 грн. у січні 2022 року. (а.с.240-250, т.1; а.с. 1 27, т.2).

Окрім того, позивач у своїх заперечення на додаткові пояснення б/н від 16.03.2023 (вх. №01-04/1853/23 від 17.03.2023) зазначає, що сума поставлеого товару за січень 2022 - 741 986, 14 грн. ( сума поставки в період з 01.01.2022 по 31.01.2022), що унеможливлює співвіднесення такої інформації із сумою заявленою ним у позовній заяві.

Щодо заборгованості за лютий 2022 року, то у матеріалах справи наявні документи на підтвердження вартості поставок за період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року у сумі: 711 924,27 грн. 585 408,03 грн. (сума повернутого товару) = 126 516,24 грн. позивачем було надано примірники видаткових накладних та накладних на повернення (а.с. 115-239, т.1; а.с. 28-250 т.2; а.с. 1-158, 160, 162, 164, 166, 168, 170, 172, 174, 176, 178-242, 245-250, т.3; а.с. 1-30, 32, 33, 35, 36, 39-41, 43, 45, 47, 49, 51, 53-140, 142-144, 146, 148, 149, 151, 153, 155-224, 226, т.4; а.с. 1-250, т.5; а.с. 1-55, т.6) у сумі 126 516,24 грн.

Тобто у матеріалах справи наявні видаткові накладні та акти(накладні) на повернення товару, якими позивач обґрунтовував необхідність стягнення заборгованості за лютий 2022 року.

Окрім того, у матеріалах справи наявні накладні щодо поставки товару за лютий, зокрема:

- 28.02.2022 року податкова накладна № 200820 на загальну суму 10610,94 грн;

- 28.02.2022 року податкова накладна № 8000500 на загальну суму 2429,77 грн;

- 28.02.2022 року податкова накладна № 7002673 на загальну суму 201732,06 грн;

- 28.02.2022 року податкова накладна № 3000151 на загальну суму 3299,29 грн;

- 28.02.2022 року податкова накладна № 1000155 на загальну суму 374659,73 грн.,

В додаткових поясненнях б/н від 16.03.2023 (вх. від 16.03.2023) позивач вказує про те, що сума поставленого товару лютий 2022 - 711924, 27 грн. (сума поставки в період з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року), сума повернутого товару 119 193, 28грн, сума сплаченого товару 466 214, 75 грн.

З наведеного випливає, що загальна сума, що підлягає сплаті відповідачем за лютий 2022 126 516, 24 грн. ( 711 924, 27 119 193, 28 466 214, 75).

Вважаючи обставину встановленою, суд першої інстанції невірно вказав, що згідно із п.п. 8.1.1. договору поставки № 61 від 16.02.2021 року, оплата товару здійснюється по закінченню 28 (двадцяти восьми) календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з приводу того, що враховуючи дату останньої поставки товару 28.02.2022 року строк оплати за товар сплинув 28.03.2022 року.

У наявній в матеріалах справи копії договору поставки № 61 від 16.02.2021 року пункт 8.1. такого викладено у наступній редакції:

« 8.1. Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар в такі строки:

8.1.1. По закінченню __________ календарних днів з дати поставки Товару Постачальник.

8.1.2. По мірі реалізації Товару кінцевому споживачу, не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати реалізації поставленого Товару.

8.1.3. Строк оплати за поставлений товар може бути збільшений згідно умов цього Договору (на час виправлення недоліків в товаросупровідних документах тощо)». Тобто, пп. 8.1.1. договору не викладений редакції, яка вказана у рішенні суду першої інстанції, однак у матеріалах справи наявна:

1. додаткова угода № 4 від 16.02.2022 року до договору поставки, якою сторони для

товару ТМ «ШОСТКА», ТМ «ДАНОН», ТМ «ЛАКТАЛІС», ТМ «БАШТАНКА», узгодили

такі умови договору, зокрема п.п. 1 п. 8.1. договору викладено у наступній редакції:

« 8.1.1. По закінченню 28 (двадцяти восьми) календарних днів з дати поставки Товару

Постачальник».

2. додаткова угода № 5 від 16.02.2022 року до договору поставки, якою сторони для

товару ТМ «КОМО», ТМ «КАНЕВ», ТМ «КЛУБ СИРА», узгодили, зокрема, такі умови

договору, зокрема п.п. 1 п. 8.1. договору викладено у наступній редакції:

« 8.1.1. По закінченню 28 (двадцяти восьми) календарних днів з дати поставки Товару

Постачальник».

3. додаткова угода № 6 від 16.02.2022 року до договору поставки, якою сторони для товару ЗАТ «Житомирський м`ясокомбінат», узгодили, зокрема, такі умови договору:

« 1. Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар по мірі реалізації Товару кінцевому споживачу, не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати реалізації поставленого Товару».

Проте, ідентифікувати товар, що наведений у наданих Позивачем видаткових накладних щодо його віднесення до тієї чи іншої торгової марки/постачальника та визначення кінцевого терміну оплати по кожній накладній є неможливим, оскільки у таких відсутні зазначені відомості.

Усупереч вимогам ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, позивачем не доведено а ні можливість поширення положень додаткових угод до товару, вказаному у наданих видаткових накладних, а ні те, що такий був реалізований відповідачем кінцевому споживачу з моменту чого пройшло 7 календарних днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного випливає, що враховуючи той факт, що строк оплати товару не визначено, то встановити наявність прострочення зобов`язання, зокрема період такого порушення не видається можливим, що свідчить про те, що підстав для стягнення неустойки ( штрафу, пені) або інших оперативного-господарських санкцій немає.

Окрім того, апелянт посилається на обставини форс-мажору, та вказує , що у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації на територію України, відповідач повністю втратив контроль над офісними та складськими приміщеннями, що знаходяться у м. Херсон, відповідно втрачено доступ до документів первинного та бухгалтерського обліку та доступу до серверів Товариства, а тому підтвердити отримання товару від позивача на вказану у позовній заяві суму не видається можливим. Вказані обставини, на думку відповідача, підтверджують настання форс-мажорних обставин щодо можливості підтвердження заборгованості відповідача та можливості оплачувати придбаний товар.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тобто обставини форм-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахувань пені/штрафів), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

Також судом було витребувано та отримано податкові декларації у відповідача та Головного управління ДПС у Львівській області інформацію та докази, які підтверджують про включення або не включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі наступних податкових накладних складених за результатами господарської операції з постачання товарів ТОВ «МО ЛК ОМ» на користь ТОВ «АВІОН+» на умовах Договору поставки №61 від 16.02.21, а саме :

- 31.01.2022 податкова накладна № 100038 на загальну суму 407728, 38 грн.;

- 31.01.2022 податкова накладна № 800130 на загальну суму 1461, 25 грн.;

- 31.01.2022 податкова накладна № 727378 на загальну суму 213907, 20 грн.;

- 28.02.2022 податкова накладна № 200820 на загальну суму 10610, 94 грн.;

- 28.02.2022 податкова накладна № 8000500 на загальну суму 2429, 77 грн.;

- 28.02.2022 податкова накладна № 7002673 на загальну суму 201732, 06 грн.;

- 28.02.2022 податкова накладна № 3000151 на загальну суму 3299, 29 грн.;

- 28.02.2022 податкова накладна № 1000155 на загальну суму 374659, 73 грн., а також інформацію про використання чи не використання податкового кредиту у разі його включення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»; в редакції, чинній у період здійснення спірної поставки товару).

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

З наведеного випливає, що податкова накладна не є первинним документом, а навпаки інформація в такій має підтверджуватись належним чином підписаними первинними документами у даному випадку видатковими накладними.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні первинні документи (видаткові накладні) щодо поставки Відповідачу товару у січні 2022 року на загальну суму 1 805 650,17 грн., розмір основної вимоги становить 1 949 181,67 грн., в той час як у витребуваній податковій звітності відповідача, а також документації, що була надана Головним управлінням ДПС у Львівській області сума операцій становить 1 227 876,28 грн., що унеможливлює співвіднесення такої інформації із сумою заявленого до стягнення основного боргу - самостійно відомості із податкових декларацій не можуть обґрунтовувати підставність вимог Позивача у цій справі.(.а.с. 8- 16, 55 -91, т.8)

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за січень у розмірі 17 645,26 грн. та за лютий - 126 516,24 грн.

Окрім цього, одним із доводів апеляційної скарги є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема в частині того, що справа була розглянута за відсутності Відповідача, який не повідомлявся належним чином про дату, час і місце засідань суду (Відповідач не отримував у процесуально визначеному порядку ухвали суду про відкриття провадження у справі, так само як і судові повістки про виклик в межах такої).

Відповідно до частин другої, третьої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Матеріали справи містять докази направлення судом першої інстанції процесуальних документів на електронну адресу ТзОВ «АВІОН+», однак відповідач як юридична особа не має офіційної електронної адреси для отримання листів, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме у долученому витягу зазначено : «відсутній будь-який запис у графі «інформація для здійснення зв`язку», що відповідно не може свідчити про належне повідомлення відповідача(а.с. 34, т.7)

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства. (Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18)

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Гурепка проти України»).

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип та було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. Russia» (Трудов проти Росії)).

Місцевий господарський суд, розглядаючи справу по суті, допустив порушення прав відповідача на участь у судовому розгляді та не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести міркування щодо пред`явленого до нього позову, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» б/н від 25.11.2022 (вх. 01-05/2918/22 від 28.11.2022) підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково, зокрема стягнувши з відповідача 144 161, 50 грн. основного боргу, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції скасовано та частково задоволено апеляційну скаргу, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

126 516,24 грн. + 17 645, 26 грн. = 144 161, 50 грн. (загальна сума задоволених позовних вимог), що становить 7% від позовних вимог, заявлених позивачем, а тому:

1) 31 192, 4 грн.(сума сплаченого судового збору у суді першої інстанції) * 7% (відсоток задоволених позовних вимог) = 2 183, 46 грн. (сума судового збору за подання позовної заяви, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог).

2) 46 788, 63 грн. * 93% (відсоток задоволених вимог апеляційної скарги) = 43 513, 42 грн. (сума судового збору за подання апеляційної скарги, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог).

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

43 513, 42 2 183, 46 = 41 329, 96 грн. (сума судового збору за розгляд апеляційної скарги, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» б/н від 25.11.2022 (вх. 01-05/2918/22 від 28.11.2022) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області 11.10.2022 у справі №914/1661/22 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов задоволити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (адреса: 79069, м. Львів, вул. Шевченка, буд 313, офіс 160, ідентифікаційний код 40110917) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МО ЛК ОМ» (адреса: 01024, м.Київ, вул.Круглоуніверситетська, буд.7, офіс 26, ідентифікаційний код 43105517) 144 161, 50 грн. основного боргу.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МО ЛК ОМ» (адреса: 01024, м.Київ, вул.Круглоуніверситетська, буд.7, офіс 26, ідентифікаційний код 43105517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (адреса: 79069, м. Львів, вул. Шевченка, буд 313, офіс 160, ідентифікаційний код 40110917) 41 329, 96 грн. судового збору.

6. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

7. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

8. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.04.2023

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.