УХВАЛА

21 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/1481/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя Нечай О.В.)

від 21.09.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Гаврилюк О.М., судді - Ткаченко Б.О., Буравльов С.І.)

від 23.02.2023

у справі за позовом ОСОБА_1

до 1. Громадської організації Спілка співвласників "Сяйво";

2. ОСОБА_2 ;

3. ОСОБА_3 ;

4. ОСОБА_4 ;

про визнання недійсним рішення загальних зборів членів громадського об`єднання та скасування реєстраційних дій

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації Спілка співвласників "Сяйво" (далі - Громадська організація); ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним в повному обсязі з моменту прийняття рішення загальних зборів членів Громадської організації, оформленого Протоколом загальних зборів № 07/06/2021 від 07.06.2021; скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційної дії: Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 29.06.2021, 15:08:29, №009066955, Зміна відомостей про членів керівних органів громадського формування; Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, ОСОБА_5 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ); скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційної дії: Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 02.12.2021, 15:36:38, №011066955, Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Зміна відомостей про членів керівних органів громадського формування. Зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, ОСОБА_5 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023, у позові відмовлено повністю.

3. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зі змісту протоколу Загальних зборів № 16/11/2021 від 16.11.2021 вбачається, що на зборах 16.11.2021 були присутні 9 із 12 членів організації. Зазначено про відсутність Голови правління та заступника Голови правління. Позивачем та іншими учасниками Громадської організації під час проведення позачергових Загальних зборів було визнано членство ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в організації та перебування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на посадах Голови правління та заступника Голови правління організації відповідно. На Загальних зборах під головуванням позивача, було визнано членство відповідачів 2 та 4 у організації, подання позивачем заяв, у яких він та інші члени організації стверджують про те, що вони не брали участі у Загальних зборах 07.06.2021 і не підписували протокол Загальних зборів № 07/06/2021 від 07.06.2021 є суперечливим, тому обставини, викладені у таких заявах суд визнає менш вірогідними. Позивач не навів інших підстав незаконності рішень Загальних зборів, оформлених Протоколом № 07/06/2021 від 07.06.2021, отже суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для визнання їх недійсними, оскільки вони прийняті відповідно до норм чинного законодавства та Статуту, за наявності кворуму, підписані повноважними на той момент особами. Також відсутні підстави і для скасування реєстраційної дії №009066955 від 29.06.2021, оскільки має похідний характер від корпоративного спору та залежить від наявності самого порушеного права. На момент звернення до суду з вимогою про скасування реєстраційної дії № 011066955 від 02.12.2021 у позивача були відсутні корпоративні права щодо Громадської організації, обраний позивачем спосіб захисту не направлений на реальне відновлення порушеного корпоративного права, тому відсутні підстави для задоволення позову.

4. 03.04.2023 позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

5. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

6. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

7. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

8. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

9. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

10. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

11. У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої статті 287 цього Кодексу, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

12. Крім того, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

13. Отже, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

14. При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

15. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

16. В обґрунтування касаційної скарги скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 79 ГПК України, оскільки оскаржувані рішення ґрунтуються на припущеннях та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Скаржник посилається на порушення норм статті 5 частини третьої статті 238 ГПК України, висловлює незгоду з наданою оцінкою доказів судами, вважає, що суд повинен був керуватися не можливою вірогідністю, а міг достеменно встановити факт підроблення документів, призначивши судову почеркознавчу експертизу. Натомість таке клопотання позивача було безпідставно відхилене судом. При цьому, за результатами касаційної скарги, просить ухвалити нове рішення.

17. Викладені у касаційній скарзі доводи зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

18. Крім того, у касаційній скарзі скаржник посилається на норми Закону України "Про громадські об`єднання", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", статті 167 Господарського кодексу України та 203, 215 Цивільного кодексу України, однак підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України, в цій частині не визначає.

19. Зазначене не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху для надання скаржнику строку на усунення встановлених недоліків.

20. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

21. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

22. Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

23. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

24. Частиною другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25. Відповідно до вимог касаційної скарги заявник за подання касаційної скарги мав сплатити судовий збір у розмірі 4 962,00 грн (200 % х 2 481,00 грн).

26. До касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

27. Водночас позивач просив відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги на один місяць.

28. Верховний Суд розглянув клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.

29. Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

30. При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

31. При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

32. В обґрунтування зазначеного клопотання заявник посилається на відсутність можливості сплати судового збору, оскільки перебуває у сільській місцевості, і у зв`язку з початком воєнної агресії росії немає доходів, однак не надає документи, які підтверджують його майновий стан та/або інші докази, які б підтверджували неможливості сплати судового збору на момент звернення до суду із касаційною скаргою та доказів можливості сплати вказаних грошових коштів до закінчення розгляду справи в касаційній інстанції.

33. Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише посилання заявника касаційної скарги на відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення такої сплати.

34. Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

35. При цьому, Верховний Суд зазначає, що відмова у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

36. Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, і у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено, касаційна скарга також залишається в цій частині без руху для надання скаржнику строку на усунення встановлених недоліків.

37. Крім того, статтею 291 ГПК України передбачено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

38. Позивач до касаційної скарги не додав докази надсилання її копій іншим учасникам справи, про що уповноваженими працівниками Касаційного господарського суду 05.04.2023 складено акт № 29.1-25/174, тому скаржнику потрібно надати Верховному Суду докази надсилання відповідачам копії касаційної скарги з додатками, листом з описом вкладення.

39. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

40. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 288, 290, 292 ГПК України, статтею 8 Закону України "Про судовий збір", Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 у справі № 910/1481/22 залишити без руху.

2. Установити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 16-19 цієї ухвали;

- касаційну скаргу та уточнену її редакцію, подану на виконання цієї ухвали, необхідно надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 962,00 грн.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова