РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2023Справа № 910/8080/22

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Конон В. В. судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/8080/22

За позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "АРСЕНАЛ" (01010, місто Київ, вул. Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14307357)

До Державного підприємства Заовд "АРСЕНАЛ" (01010, місто Київ, вул. Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14310520)

Про стягнення 3 128 776, 84 грн

За участі представників сторін:

Від позивача: Кутіщева О. А. - адвокат, довіреність №04-9/1 від 10.01.2023;

Від відповідача: Кошель І. М. - адвокат, довіреність №б/н від 20.03.2023;

Путієнко Є. В. - адвокат, довіреність №б/н від 20.03.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства завод "Арсенал" (надалі - відповідач) про відшкодування витрат за використану електричну енергію у розмірі 3 130 693, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.03.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування витрат за використану електричну енергію №3/е-11-21 за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання забезпечити електричною енергією приміщення відповідача, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8. Відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати позивачеві витрати за використану електричну енергію (п.п. 1.1, 1.2. договору).

У зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача грошових зобов`язань за договором №3/е-11-21 від 02.03.2021 в частині відшкодування витрат за використану електричну енергію, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за використану електричну енергію по договору №3/е-11-21 від 02.03.2021 з червня 2021 по грудень 2021 року у сумі 2 181 039, 66 грн.

30.08.2022 Господарський суд міста Києва залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали, шляхом:

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із обґрунтованим розрахунком суми що стягується (основного боргу за договором, і у випадку перерахунку суми боргу, надати розрахунок штрафних санкцій, здійснений відповідно до суми боргу).

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із копіями письмових доказів доданих до позовної заяви, засвідчених в порядку, встановленому чинним законодавством (лист від 23.07.2021 №696, лист від 18.08.2021 №784, лист від 20.09.2021 №910, лист від 28.10.2021 №1054, лист від 24.11.2021, лист від 05.01.2022 №2, наказ від 11.02.2022 №2-кп).

16.09.2022 від Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» надійшло клопотання за вих. № 1249/7012/04 від 13.09.2022, в якому позивач просив суд задовольнити клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви та продовжити відповідний термін на тридцять робочих днів.

Ухвалою від 21.09.2022 Господарський суд міста Києва частково задовольнив клопотання №1249/7012/04 від 13.09.2022 Казенного підприємства «Спеціального приладобудування «Арсенал» про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви та продовжив процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 14 жовтня 2022 включно.

19.10.2022 засобами поштового зв`язку від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою він усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 30.08.2022.

Позивач здійснив перерахунок сум, що стягуються, таким чином позивач просить стягнути з відповідача загальну суму 3 128 776, 84 грн, отже позивач скористався правом на зменшення позовних вимог, яке надано йому пунктом 2 частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

08.11.2022 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/8080/22, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 13.12.2022.

28.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив.

В судове засідання 13.12.2022 прибули представники сторін. Суд, на місці ухвалив: за клопотанням позивача продовжити строк для подачі відповіді на відзив до 31.12.2022; оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 21.03.2023.

05.01.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

16.01.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання 21.03.2023 прибули представники сторін. Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження фінансового стану відповідача. Суд на місці ухвалив: долучити до матеріалів справи подане представником відповідача клопотання разом з доданими до нього доказами, закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті. Заслухавши вступні слова представників сторін, суд на місці ухвалив: зобов`язати відповідача надати до суду письмові пояснення щодо нормативно-правових актів, якими відповідач обґрунтовує черговість погашення боргу, оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи на 11.04.2023.

05.04.2023 на виконання вимог протокольної ухвали від 21.03.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо черговості зарахування оплат в рахунок погашення боргу.

В судове засідання 11.04.2023 прибули представники сторін.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши виступ у судових дебатах представника позивача, який просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також представника відповідача, який визнав суму основного боргу, разом з тим просив суд відмовити у задоволенні решти позовних вимог, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою позову.

02 березня 2021 року між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» (надалі також - сторона-1/позивач) та Державним підприємством завод «Арсенал» (надалі також - сторона-2/відповідач) укладено договір № 3/е-11-21 про відшкодування витрат за використану електричну енергію (надалі також - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1 зобов`язується забезпечувати електричною енергією приміщення сторони-2, що знаходиться за адресою: м Київ, вул. Московська, 8 та вказані у додатку № 1 до договору.

Згідно з п. 1.2. договору сторона-2 зобов`язалася відшкодовувати стороні-1 витрати за використану електричну енергію, а також за перетікання реактивної електроенергії (по ІІІ категорії надійності споживачів, згідно «Правил улаштування електроустановок»).

У п. 3.1. договору сторонами зазначено, кількість використаної енергії визначаються згідно показань лічильників та розрахунковим методом згідно додатку № 1 до договору. Кількість використаної електричної енергії вказується у актах приймання-передавання енергоресурсів (далі - Акти), що складаються представниками сторін.

Вартість використаної 1 кВт*год електричної енергії використовується як сума тарифу енергопостачальника та тарифу на послуг розподілу електричної енергії і зазначається в акті приймання-передавання енергоресурсів. Вартість 1 кВт*год електричної енергії може змінюватися зі зміною складових тарифу, в установленому порядку нормативними документами уповноважених державних органів і є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх у дію та не потребують додаткового погодження їх сторонами (п. 3.2. договору).

У п. 3.3. договору сторонами визначено порядок оплати, зокрема, сторона-2 здійснює авансовий платіж за електричну енергію у розмірі 50% вартості заявленої кількості електричної енергії на поточний місяць, згідно з п. 3.9., до 15 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється стороною-2 протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного стороною-1, на підставі підписаного сторонами акту за звітній місяць.

Відповідно до п. 3.9. договору орієнтовна вартість договору на період з 01 січня 2021 до 31 грудня 2021 року становить 14 200 000,00 грн, у т.ч. ПДВ. Максимальна кількість використаної електричної енергії становить 4 815 000 кВт*год у тому числі помісячно у кВт*год): січень 520 000, лютий 590 000, березень 420 000, квітень 370 000, травень 270 000, червень 270 000, липень 220 000, серпень 340 000, вересень 360 000, жовтень 370 000, листопад 475 000, грудень 610 000.

Пунктом 5.3. договору сторонами узгоджено, що за прострочення строків оплати платежів, що зазначені в п. 3.3. договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1 від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, до повного розрахунку за використану енергію.

У пункті 5.4 договору сторони передбачили, що в разі порушення стороною-2 строків щомісячних розрахунків, передбачених п. 3.3. договору, на термін більший ніж 10 (десять) календарних днів сторона-2 сплачує стороні-1 додатковий штраф у розмірі 15 від вартості неоплаченої електричної енергії.

Даний договір, відповідно до п. 8.1. набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2021 року включно, а у частині розрахунків - до повного їх виконання.

Протягом червня-грудня 2021 року, на виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передавання енергоресурсів, за якими зафіксовано кількість та вартість спожитої електроенергії, зокрема від 30.06.2021 на суму 849 282, 43 грн; від 31.07.2021 на суму 987 959, 23 грн, від 31.08.2021 на суму 1 065 164, 92 грн, від 30.09.2021 на суму 1 486 190, 84 грн, від 31.10.2021 на суму 1 729 819, 01 грн, від 30.11.2021 на суму 2 528 281, 68 грн, від 31.12.2021 на суму 3 919 566, 84 грн.

Разом з Актами відповідачу надавались рахунки-фактури на оплату за спожиті енергоресурси в спірний період, що були відповідачем отримані та підлягали сплаті у строк, передбачений умовами Договору (п. 3.3.).

За твердженням позивача, відповідачем рахунки-фактури були оплачені лише частково, у зв`язку з чим, у відповідача утворився борг перед позивачем у сумі 2 181 039, 66 грн.

Через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, передбачених умовами Договору, в частині своєчасної та повної оплати вартості використаної електричної енергії, позивач, окрім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача в тому числі пеню згідно п. 5.3. Договору у розмірі 262 883, 13 грн, згідно п. 5.4. Договору штраф у розмірі 327 156, 40 грн, а також керуючись статтею 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 44 631, 06 грн та інфляційні втрати у розмірі 313 066, 59 грн.

2. Предмет позову (спору).

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача (з урахуванням зменшених позовних вимог згідно заяви про усунення недоліків позову) про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 181 039, 66 грн, пені згідно п. 5.3. Договору у розмірі 262 883, 13 грн, згідно п. 5.4. Договору штрафу у розмірі 327 156, 40 грн, а також керуючись статтею 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 44 631, 06 грн та інфляційні втрати у розмірі 313 066, 59 грн за неналежне виконання зобов`язань з повної та своєчасної оплати вартості електричної енергії за період з червня 2021 по грудень 2021.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань здійснив не повну оплату електричної енергії та станом на дату подання позову залишок заборгованості складає 2 181 039, 66 грн:

- по рахунку-фактурі №9209/06 від 02.07.2021 р., за червень 2021 року заборгованість складає 98 140,58 грн;

- по рахунку-фактурі №9239/07 від 02.08.2021 р., за липень 2021 року заборгованість складає 59 796,49 грн;

- по рахунку-фактурі №9266/08 від 01.09.2021 р., за серпень 2021 року заборгованість складає 65 850,24 грн;

- по рахунку-фактурі №9296/09 від 01.10.2021 р., за вересень 2021 року заборгованість складає 82 815,09 грн;

- по рахунку-фактурі №9425/10 від 01.11.2021 р., за жовтень 2021 року заборгованість складає 169 976,82 грн;

- по рахунку-фактурі №9485/11 від 03.12.2021 р., за листопад 2021 року заборгованість складає 265 911,13 грн;

- по рахунку-фактурі №9524/12 від 05.01.2022р., за грудень 2021 року заборгованість складає 1 438 549,31 грн.

Таким чином, загальна заборгованість складає 2 181 039, 66 грн.

Також, у зв`язку з простроченням сплати сум основних заборгованостей за кожен місяць окремо, відповідач повинен сплатити позивачу пеню, штраф, а також 3 % річних та інфляцію згідно розрахунків, що наведені в заяві про усунення недоліків позову (том 1, а.с. - 83-129).

У відповіді на відзив позивач також зазначив наступне:

(1) умовами договору сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення пені.

(2) у вказаних правовідносинах сторін відсутні форс-мажорні обставини, а відповідач не повідомляв позивача про настання таких обставин, отже відповідач не звільняється від відповідальності за неналежне виконання господарських зобов`язань.

(3) у листах відповідача було вказано про здійснення ним оплати енергоресурсів за конкретно вказаний місяць.

(4) відповідач не довів суду наявність виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, в свою чергу, збитками позивача є сума боргу відповідача (невідшкодована вартість електричної енергії) у розмірі 2 181 039, 66 грн, яку позивач вже сплатив енергопостачальній компанії.

4. Заперечення відповідача щодо позовних вимог.

Відповідач підтверджує в своєму відзиві наявність основного боргу в сумі 2 181 039, 66 грн, проте не погоджується з нарахованими позивачем штрафними санкціями (пенею та штрафом), 3 % річних та інфляційними втратами, за наступних підстав:

(1) на момент подання позову (в кінці серпня 2022) пройшло більше року зі спливу строку виконання відповідачем зобов`язань за рахунком-фактурою за червень 2021 (прострочення з 14.07.2021 як визначає позивач) та за рахунком-фактурою за липень 2021 (прострочення з 14.08.2021 як визначає позивач), а отже відповідач заявляє про застосування судом позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) нарахованої на заборгованість за рахунком-фактурою №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 та рахунком-фактурою №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021;

(2) у правовідносинах сторін наявні обставини форс-мажору, а позивач здійснює нарахування штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних збитків, включаючи період дії обставин непереборною сили (введення в Україні воєнного стану), під час існування яких відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто позивач безпідставно нараховує штрафні санкції, 3 % річних та інфляцію з 24.02.2022.

(3) в листах за період: вересень 2021 - січень 2022, якими відповідач повідомляв про здійснення оплат згідно отриманих рахунків-фактур, відсутнє посилання щодо порядку зарахування коштів за конкретний місяць. Отримавши від відповідача кошти за договором у вересні 2021 в сумі 999 314, 68 грн з призначенням платежу: «за електроенергію за договором №3/е-11-21 від 02.03.2021» без визначення конкретного місяця оплати, позивач був зобов`язаний вказані кошти спрямувати на погашення існуючої заборгованості (за червень та липень 2021), після чого решту коштів спрямувати на погашення поточних платежів за серпень 2021.

(4) відповідач сплатив 83 % від загальної суми наданих послуг (поставленого товару - електроенергії) за відповідний період, виконати зобов`язання в повному обсязі відповідач не мав можливості, в зв`язку зі скрутним фінансовим станом та збитковістю. Зокрема, станом на момент виникнення спірних правовідносин непокритий збиток відповідача згідно з даними фінансової звітності становив 128, 214 млн. грн (баланс станом на 30.06.2021), в свою чергу, у позивача відсутній збиток в результаті несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Вказана свідчить про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій до 1 (однієї) грн.

В запереченнях відповідач додатково апелюючи до доводів позивача, що викладені у відповіді на відзиві зазначає наступне:

(1) пунктом 5.3. Договору сторони передбачили більший строк нарахування пені, що жодним чином не стосується строку позовної давності. Умови Договору не містять конкретно визначеного періоду збільшення строку позовної давності.

(2) відповідач не мав можливості повідомити позивача про настання обставин форс-мажору.

(3) позивач не здійснював подальше зарахування отриманих коштів в хронологічному порядку, як те зазначено у відповіді на відзив.

(4) позивач не надає жодних належних доказів на підтвердження понесення ним збитків.

Додатково, в своїх письмових поясненнях, що надійшли до суду 05.04.2023 на виконання протокольної ухвали від 21.03.2023 відповідач зазначив, що порядок зарахування грошових коштів визначений статтею 534 ЦК України. Враховуючи те, що в Договорі відсутні положення щодо порядку зарахування плати (основного боргу), а листи відповідача з повідомленнями про оплату та надані платіжні доручення не містять посилань на конкретний місяць, за який вноситься така сума, кошти повинні бути зараховані позивачем в хронологічному порядку, починаючи з тієї заборгованості, що виникла у найдавніший період.

5. Оцінка доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- коли настав строк оплати вартості використаної електричної енергії за спірні періоди, а відтак чи вірно визначені позивачем періоди прострочення?

- чи передбачено умовами договору (чи зазначено в платіжних дорученнях) порядок зарахування часткових оплат, а відтак чи вірно зараховані позивачем суми надходжень за конкретний місяць та чи вірно в такому разі визначено позивачем суми заборгованостей за спірні періоди на які здійснювались нарахування штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат?

- чи підлягає застосуванню позовна давність за вимогами про стягнення штрафу та пені, нарахованої на заборгованість за рахунком-фактурою №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 р. та рахунком-фактурою №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021 р.?

- чи існують у спірних правовідносинах форс-мажорні обставини, що звільнюють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань?

- чи наявні підстави для зменшення штрафних санкцій, а відтак чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Щодо основного боргу.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були надані послуги щодо забезпечення електричною енергією приміщення відповідача протягом червня-грудня 2021, про що свідчить підписані сторонами акти приймання-передавання енергоресурсів, зокрема: від 30.06.2021 на суму 849 282, 43 грн; від 31.07.2021 на суму 987 959, 23 грн, від 31.08.2021 на суму 1 065 164, 92 грн, від 30.09.2021 на суму 1 486 190, 84 грн, від 31.10.2021 на суму 1 729 819, 01 грн, від 30.11.2021 на суму 2 528 281, 68 грн, від 31.12.2021 на суму 3 919 566, 84 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані Акти були підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Також матеріалами справи підтверджено факт виставлення та направлення відповідачу рахунків-фактур на вказані в актах суми, а саме №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021, №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021, №9266/08 від 01.09.2021 за серпень 2021, №9296/09 від 01.10.2021 за вересень 2021, №9425/10 від 01.11.2021 за жовтень 2021, №9485/11 від 03.12.2021 за листопад 2021, №9524/12 від 05.01.2022 за грудень 2021.

Згідно частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд зазначає, що у відзиві, а також в судових дебатах, що відбулися 11.04.2023, відповідачем та його представником було визнано факт наявності у відповідача заборгованості за договором № З/е-11-21 від 02.03.2021 у сумі 2 181 038, 66 грн.

Крім того, такий факт в тому числі підтверджено наявними в матеріалах справи листами відповідача з повідомленнями про оплату від 23.07.2021 №696, від 18.08.2021 №784, від 20.09.2021 №910, від 28.10.2021 №1054, від 24.11.2021 №1163, від 05.01.2022 №2 та виписками по особовому рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідачем частково було погашено вартість переданої електричної енергію.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи та самими сторонами підтверджено наявність заборгованості відповідача за використану електричну енергію на суму 2 181 038, 66 грн, а отже позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо черговості зарахування коштів, нарахування штрафних санкцій, інфляції та 3 % річних.

Спір у справі, в тому числі, стосується черговості зарахування позивачем здійснених відповідачем проплат на погашення основної заборгованості.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору відповідач взяв на себе обов`язок здійснювати авансові платежі за електричну енергію у розмірі 50% вартості заявленої кількості електричної енергії на поточний місяць, до 15 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється стороною-2 протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури, складеного стороною-1, на підставі підписаного сторонами акту за звітній місяць (пункт 3.3. Договору).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

При цьому, ВС КГС у постанові від 26.12.2019 у справі №911/2630/18 вказав, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Також, ВС вказав про те, що можливість застосування положень ст.534 ЦК безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Такий висновок також підтверджений в постанові ВС КГС від 22.06.2022 у справі № 904/5429/18.

Суд констатує, що умови договору не містять домовленостей сторін щодо порядку зарахування коштів, а з наявних в матеріалах справи листів відповідача та виписок по особовому рахунку позивача, згідно яких позивач здійснював зарахування в рахунок погашення заборгованостей та детальний порядок зарахування яких наведено в заяві про усунення недоліків позову (том 1, а. с. 83-129) вбачається наступне:

Листом від 23.07.2021 за вих. №696 проінформовано позивача про проведену 08.07.2021 та 09.07.2021 оплату за електроенергію за червень 2021 у розмірі 751 141, 85 грн, що не заперечується позивачем.

Листом від 18.08.2021 за вих. №784 проінформовано позивача про проведену 12.08.2021 та 13.08.2021 оплату за електроенергію за липень 2021 у розмірі 928 162, 74 грн, що не заперечується позивачем.

Листом від 20.09.2021 за вих. №910 проінформовано позивача про проведену 13.09.2021 та 15.09.2021 оплату за електроенергію у розмірі 999 314, 68 грн, без конкретизації, за який період така сума сплачується, що не заперечується позивачем.

Листом від 28.10.2021 за вих. №1054 проінформовано позивача про проведену 19.10.2021 та 20.10.2021 оплату за електроенергію у розмірі 1 403 375, 75 грн, без конкретизації, за який період така сума сплачується, що не заперечується позивачем.

Листом від 24.11.2021 за вих. 1163 проінформовано позивача про проведену 17.11.2021 оплату за електроенергію у розмірі 1 559 842, 19 грн, без конкретизації, за який період така сума сплачується, що не заперечується позивачем.

Згідно Виписки про зарахування коштів по особовому рахунку позивача за період 30.12.2021, вбачається, що відповідачем 30.12.2021 було здійснено оплату за електроенергію у розмірі 2 000 000, 00 грн.

Листом від 05.01.2022 за вих. №2 проінформовано позивача про проведену 22.12.2021 оплату за електроенергію у розмірі 2 262 370, 55 грн, без конкретизації за який період така сума сплачується, що не заперечується позивачем.

Також, в заяві про усунення недоліків, а саме том 1 а. с. 93 позивач зазначає, що 14.01.2022 відповідачем було здійснено часткову оплату за електроенергію у розмірі 481 017, 53 грн. Матеріали справи не містять листів, платіжних доручень відповідача або виписок по особовому рахунку позивача за 14.01.2022, проте, оскільки дані обставини не заперечуються відповідачем та про існування такої часткової оплати стверджує позивач, за виключною ініціативою якого здійснюється судовий розгляд спору в межах визначених ним позовних вимог, суд вважає обставину часткової оплати відповідачем за електроенергію у розмірі 481 017, 53 грн 14.01.2022 встановленою та такою, що не підлягає сумніву.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується із запереченнями відповідача в тій частині, що чіткий період, за який здійснюється оплата визначено лише в листах відповідача від 23.07.2021 та від 18.08.2021, в інших листах та документах, за якими позивач проводив зарахування часткових оплат (а саме в листах від 20.09.2021, від 28.10.2021, від 24.11.202, від 05.01.2022 та у виписках позивача за 30.12.2021, наданої позивачем інформації по оплаті за 14.07.2022), відповідачем не деталізовано за який місяць така оплата вносилась, а отже, у зв`язку з відсутністю в умовах договору погодженої між сторонами черговості зарахування платежів, суд вважає правомірними твердження відповідача про необхідність застосування черговості, що передбачена статтею 534 ЦК України, тобто в хронологічному порядку починаючи з тієї основної заборгованості, що виникла у найдавніший період.

Суд констатує, що дотримання порядку черговості зарахування коштів впливає в тому числі на правильність визначення розміру штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат та кінцевих дат погашення, оскільки, передбачений статтею 534 ЦК України хронологічний порядок зарахування передбачає поступове, динамічне, а з часом (з кожною наступною оплатою) повне погашення заборгованості, що виникла у найдавніший період.

Всупереч статті 534 ЦК України, позивачем було здійснено зарахування часткових оплат в інший спосіб, а зокрема, оплата була зарахована виключно за конкретний (розрахунковий) місяць, внаслідок чого сума основного боргу за такий місяць не погашувалась з кожними наступними оплатами, а була сталою, що в свою чергу збільшило період та розмір нарахування сум, що заявлені до стягнення.

За таких обставин з врахування хронологічного зарахування часткових оплат згідно статті 534 ЦК України, суд дійшов висновку про наступне:

- по рахунку-фактурі №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 року (отримано відповідачем 07.07.2021) заборгованість у розмірі 98 140,58 грн - погашена частковою оплатою від 13.09.2021 (згідно листа відповідача від 20.09.2021 вих. №910);

- по рахунку-фактурі №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021 року (отримано відповідачем 05.08.2021) заборгованість складає 59 796,49 грн - погашена частковою оплатою від 13.09.2021 (згідно листа відповідача від 20.09.2021 вих. №910);

- по рахунку-фактурі №9266/08 від 01.09.2021 за серпень 2021 року (отримано відповідачем 06.09.2021) заборгованість після часткової оплати 13.09.2021 та 15.09.2021 становила 223 787, 31 грн, а не 65 850 24 грн як зазначає позивач та повністю погашена частковою оплатою від 19.10.2021 (згідно листа відповідача від 28.10.2021 вих. №1054);

- по рахунку-фактурі №9296/09 від 01.10.2021 за вересень 2021 року (отримано відповідачем 06.10.2021) заборгованість після часткової оплати 19.10.2021 та 20.10.2021 становила 306 602, 40 грн, а не 82 815,09 грн як зазначає позивач та повністю погашена частковою оплатою від 17.11.2021 (згідно листа відповідача від 24.11.2021 вих. №1163);

- по рахунку-фактурі №9425/10 від 01.11.2021 за жовтень 2021 року (отримано відповідачем 03.11.2021) заборгованість після часткової оплати 17.11.2021 становила 476 579, 22 грн, а не 169 976,82 грн як зазначає позивач та повністю погашена частковою оплатою від 22.12.2021 (згідно листа відповідача від 05.01.2022 вих. №2);

- по рахунку-фактурі №9485/11 від 03.12.2021 за листопад 2021 року (отримано відповідачем 08.12.2021) заборгованість після часткової оплати 22.12.2021 становила 1 785 791, 33 грн, а не 265 911,13 грн як зазначає позивач та повністю була погашена частковою оплатою від 30.12.2021 (згідно виписки по особовому рахунку позивача, що долучена до заяви про усунення недоліків позову ;

- по рахунку-фактурі №9524/12 від 05.01.2022 за грудень 2021 року (отримано відповідачем 10.01.2022) заборгованість після часткової оплати 30.12.2021 та 14.01.2022 (481 017, 53 грн) та складає 2 181 039, 66 грн, що відповідає основній сумі боргу, яка визнається відповідачем, а не 1 438 549, 31 грн як стверджує позивач, та на момент визначення позивачем кінцевого розрахунку боргового періоду за вказаний період - 11.08.2022 така сума не була сплачена.

При цьому, в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, якими підтверджується факт отримання відповідачем рахунків-фактур за період надання послуг червня-грудня 2021 у дати, що зазначені судом вище.

Відтак, щодо правомірності розрахунків штрафних санкцій, пені та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Як вже зазначалось судом, пунктом 5.3. договору сторонами узгоджено, що за прострочення строків оплати платежів, що зазначені в п. 3.3. договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1 від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, до повного розрахунку за використану енергію.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вказане узгоджується з приписами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

У пункті 5.4 договору сторони передбачили, що в разі порушення стороною-2 строків щомісячних розрахунків, передбачених п. 3.3. договору, на термін більший ніж 10 (десять) календарних днів сторона-2 сплачує стороні-1 додатковий штраф у розмірі 15 % від вартості неоплаченої електричної енергії.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно пункту 5.3. Договору у розмірі 262 883, 13 грн, згідно п. 5.4. Договору штраф у розмірі 327 156, 40 грн на суму визначеної ним заборгованості за кожним рахунком-фактурою окремо.

У зв`язку з тим, що пеня в розмірі 0, 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення по Договору перевищує розмір пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, позивачем правомірно на підставі ч. 2 ст. 343 ГК України застосовано подвійну облікову ставку НБУ.

При цьому, пунктом 3.3. Договору передбачено, що остаточний розрахунок за договором здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури та на підставі підписаного сторонами акту за звітній місяць.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок пені, суд встановив, що при обрахунку початку перебігу строку з якого відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання, позивачем не враховано приписи статті 253 ЦК України по окремими борговим періодам.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Крім того, з огляду на корегування судом дат фактичного виконання зобов`язань відповідачем (дат за якими сума боргу погашувалась відповідними частковими оплатами), суд в тому числі констатує, що боргові періоди за надані послуги в червні-грудні 2021 закінчились в наступні дати:

- борговий період по рахунку-фактурі №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 року та по рахунку-фактурі №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021 року закінчився - 12.09.2021 (13.09.2021 погашена заборгованість),

- борговий період по рахунку-фактурі №9266/08 від 01.09.2021 за серпень 2021 року закінчився - 18.10.2021 (19.10.2021 погашена заборгованість),

- борговий період по рахунку-фактурі №9296/09 від 01.10.2021 за вересень 2021 року закінчився - 16.11.2021 (17.11.2021 погашена заборгованість),

- борговий період по рахунку-фактурі №9425/10 від 01.11.2021 за жовтень 2021 року закінчився - 21.12.2021 (22.12.2021 погашена заборгованість),

- борговий період по рахунку-фактурі №9485/11 від 03.12.2021 за листопад 2021 року закінчився - 29.12.2021 (30.12.2021 погашена заборгованість),

- розрахунок по рахунку-фактурі №9524/12 від 05.01.2022 за грудень 2021 року позивач правомірно здійснює по 15.07.2022 (пені) та по 11.08.2022 (3 % річних та інфляції), оскільки, сума заборгованості за вказаний період у розмірі 2 181 039, 66 грн не погашена, що відповідає сумі основного боргу, визначеному позивачем.

Натомість, оскільки, суд згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України не вправі виходити за межі позовних вимог, в тому числі збільшувати розмір сум заборгованостей за конкретно визначений борговий період, суд за допомогою ІПС «Прецедент» провів власний розрахунок пені згідно корегованих судом боргових періодів (в межах дат, що визначені позивачем) та з урахуванням визначених позивачем сум заборгованостей в такі періоди. Суд встановив, що дійсний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 216 686, 62 грн, а не 262 883, 13 грн як визначає позивач (згідно визначених сум в заяві про усунення недоліків позову).

При цьому, з огляду на те, що сума основного боргу становить 2 181 039, 66 грн, та з урахуванням меж позовних вимог, суд встановив, що штраф передбачений п. 5.4. Договору у розмірі 15 % від вартості неоплаченої електричної енергії визначений позивачем вірно та становить 327 156, 40 грн.

Позивач, в тому числі, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 313 066, 59 грн, а також 3 % річних у розмірі 44 631, 06 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

З огляду на висновки суду, що викладені вище щодо періодів прострочення та визначених сум заборгованостей, суд за аналогічним принципом, що і проведення розрахунку пені, провів власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, встановив, що дійсний розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 242 612, 77 грн, а не 313 066, 59 грн як зазначає позивач (згідно визначених сум в заяві про усунення недоліків позову), а дійсний розмір 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 25 821, 20 грн, а не 44 631, 06 грн, як зазначає позивач (згідно визначених сум в заяві про усунення недоліків позову).

Щодо строку позовної давності.

Доводи відповідач щодо спливу строку позовної давності в частині вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) нарахованої на заборгованість за рахунком-фактурою №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 та рахунком-фактурою №9239/07 від 02.08.2021 за липень 2021 суд оцінює критично з огляду на таке.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжено та триває на даний час.

Ураховуючи викладене, позивач, звернувшись до суду 19.08.2022 (згідно календарного штемпеля на конверті), не пропустив строк спеціальної позовної давності, який було продовжено на строк дії карантину з 12.03.2020, а спірні правовідносини, щодо оплати відповідних рахунків-фактур виникли у 2021 році.

За наведених обставин, клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій за рахунком-фактурою №9209/06 від 02.07.2021 за червень 2021 та рахунком-фактурою №9239/07 від 02.08.2021, що викладене у відзиві на позов, задоволенню не підлягає.

Суд відхиляє доводи позивача в частині того, що умовами договору сторонами було збільшено строк позовної давності, зокрема згідно п. 5.3. Договору сторони збільшити строк нарахування пені (до повного розрахунку), що не є тотожним до строку позовної давності.

При цьому, інші доводи сторін щодо застосування пропуску позовної давності, що викладені в заявах по суті справи, суд такими, що не спростовують висновки суду щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки суд враховуючи принцип "jura novit curia" ("суд знає закони") сам визначає які норми права слід застосовувати до спірних правовідносин при ухваленні рішення, а отже твердження сторін в даному випадку судом не оцінюються.

Щодо наявності форс-мажорних обставин.

Згідно п. 7.1. Договору - сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань у разі виникнення непереборної сили, які неможливо передбачити, або неможливо відвернути (війна, стихійне лихо, тощо) та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Ці обставини мають об`єктивний або абсолютний характер. Терміни виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором будуть подовжені на період дії таких обставин та їх наслідків.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що дія обставин непереборної сили повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до них прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

Пункт 7.3. Договору - сторона, для якої стало неможливим подальше виконання зобов`язань за Договором через дію обставин непереборної сили, повинна в триденний строк письмово повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин.

Відповідач зазначає, що введення в Україні воєнного стану є форс-мажорною обставиною у спірних правовідносинах, отже відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій інфляційних збитків та 3 % річних з 24.02.2022.

Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим. Разом з тим, як зазначено судом вище, умовами договору сторони передбачили обов`язок повідомлення сторони про настання форс-мажору, у разі невиконання якого Сторона, що порушує свої зобов`язання, позбавляється права посилатись на такі обставини.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що таке повідомлення є формальністю, оскільки, попри загальновідомість факту повномасштабного вторгнення, що є визнаною ТПП України форс-мажорною обставиною згідно листа ТПП за вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, інша сторона має право бути повідомлена про те, що контрагент за договором позбавлений можливості виконати договірні зобов`язання, що знаходиться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням обставин форс-мажору.

Суд звертає увагу, на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Як з`ясовано судом, місцезнаходженням відповідача є м. Київ, який не було окуповано, при цьому, зобов`язання відповідача є грошовим та не вимагає безпосереднє перебування директора на підприємстві, оскільки, умовами Договору сторони передбачили безготівковий розрахунок за надані послуги, строк оплати яких, до того ж, настав задовго до введення в Україні воєнного стану.

Відповідач стверджує, що з 24.03.2022 на його підприємстві були призупинені виробничі процеси, контрагенти відповідача призупинили здійснення виплат за укладеними договорами, а більшості працівників було оформлено в простій або призупинено трудовий договір, решта - на віддаленому доступі. Втім, жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду не надано.

Крім того, з огляду на обставини, встановлені судом вище, щодо погашення відповідачем виниклої заборгованості ще в 2021 році, та у зв`язку з цим корегування боргових періодів, суд зазначає, що єдиний період за який нараховано штрафні санкції з 24.03.2022 є період за грудень 2021 згідно рахунку-фактури №9524/12 від 05.01.2022, строк оплати якого настав ще 18.01.2022 (позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення з 15.01.2022, а саме без врахування приписів статті 253 ЦК України). Отже, строк виконання зобов`язань з оплати поставленого товару настав до початку дії форс-мажорних обставин, отже розділ 7 «Обставини непереборної сили» Договору не може бути застосований в даному випадку.

До того ж , відповідач вважає, що у зв`язку з обставинами непереборної сили він також звільняється в тому числі від обов`язку сплати позивачем 3 % річних. Проте, суд констатує, що в силу статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляція є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, стаття 625 ЦК України не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відсутні форс-мажорні обставини, що звільняють відповідача як від відповідальності за невиконання зобов`язання, отже позивач правомірно застосовує до відповідача штрафні санкції.

Щодо підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище та ступінь виконання основного зобов`язання просить суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) до 1 (однієї) гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Суд зазначає, що 24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є загальновідомим фактом, який в будь-якому разі так чи інакше впливає на провадження господарської діяльності суб`єктів господарювання, навіть якщо обставина введення воєнного стану не є форс-мажорною у конкретних спірних правовідносинах.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості та пропорційності, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд враховує наступне:

(1) відповідачем в заявах по суті справи та безпосередньо представником в судових засіданнях визнається сума основного боргу;

(2) до моменту звернення позивача з даним позовом до суду (в серпні 2022 року) відповідач більше як на 50 % (а саме на 83 %) виконав основне зобов`язання від загальної суми наданих послуг за період червень-грудень 2021;

(3) з наданих суду доказів, а саме довідок про заборгованість відповідача із виплати заробітної плати та податків (ЄСВ), звітів станом на 30.06.2021 та за 2022 рік, що долучені до відзиву, а також надані представником відповідача в судовому засіданні 21.03.2023 вбачається, що збиток відповідача станом на 30.06.2021 становив 128, 214 млн. грн, чистий збиток за І півріччя 2021 - 12, 432 млн. грн, станом на 30.06.2022 збиток відповідача становив 133, 482 млн. грн, а чистий збиток за 6 місяців 2022 - 13, 811 млн. грн.

(4) у позивача в свою чергу, відсутній збиток, в результаті несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

(5) розмір штрафних санкцій становить четвертину, а саме 24, 94 % (216 686, 62 грн пені та 327 156, 00 грн штрафу =543 842, 63) від суми основного боргу (2 181 039, 66 грн), що може бути для відповідача, в силу його підтвердженого збиткового стану - надмірним тягарем.

Разом з тим, суд враховує те, що в умовах військової агресії, діяльність і позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності є утрудненою, і на нього, так само впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України та це ускладнює ведення господарської діяльності.

З огляду на наведене, враховуючи баланс інтересів обох сторін, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (штрафу та пені), що викладене у відзиві, який підлягає стягненню з відповідача. Розмір неустойки (штрафу та пені) суд зменшує на 50% від обґрунтованої суми, розмір якої встановлений судом після здійсненні перевірки проведених позивачем розрахунків, а саме 216 686, 62 грн - пені та 327 156, 40 грн штрафу.

Ураховуючи встановлене вище, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення неустойки (штрафу та пені) частково з урахуванням часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки - у розмірі 108 343, 31 грн - пені та 163 578, 00 грн. - штрафу.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 154 539, 82 грн (в тому числі в розмірі, необґрунтованість нарахування якого встановлена судом вище), а також 163 578, 40 грн штрафу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем вартості наданих послуг, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, та не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача 2 181 039, 66 грн - основного боргу, 25 821, 20 грн - 3 % річних, 242 512 , 77 грн - інфляційних втрат, а також штрафних санкцій з урахуванням їх зменшення на 50 % у розмірі 108 343, 31 грн - пені та 163 578, 00 грн. - штрафу.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору, а обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави. Відтак, інші доводи, на які посилалися сторони в своїх заявах по суті справи, не прийняті судом до уваги, як такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

6. Розподіл судових витрат.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 46 950, 41 грн. Інші судові витрати у позивача відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте без урахування зменшеного судом розміру неустойки, оскільки, в даному випадку суд користується наданим йому правом на зменшення штрафних санкцій, а позовні вимоги є обґрунтованими у заявленому позивачем розмірі та підлягали б задоволенню в обсязі визначеного судом, якби розмір неустойки не було зменшено.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог без врахування зменшення штрафних санкцій.

Керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236, 237, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Казенного підприємства спеціального приладобудування "АРСЕНАЛ" до Державного підприємства Завод "АРСЕНАЛ" про стягнення 3 128 776, 84 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Завод "АРСЕНАЛ" (01010, місто Київ, Вулиця Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14310520) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування "АРСЕНАЛ" (01010, місто Київ, Вулиця Московська, будинок 8; ідентифікаційний код: 14307357) 2 181 039 (два мільйони сто вісімдесят одна тисяча тридцять дев`ять) грн 66 коп. - основного боргу, 25 821 (двадцять п`ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн 20 коп. - 3 % річних, 242 512 (двісті сорок дві тисячі п`ятсот дванадцять) грн 77 коп. - інфляційних втрат, а також штрафних санкцій з урахуванням їх зменшення на 50 % - 108 343 (сто вісім тисяч триста сорок три) грн 31 коп. - пені,163 578 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн 00 коп. - штрафу, а також 44 925 (сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн 75 коп. - судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 154 539, 82 грн, 18 809, 86 грн 3 % річних, 70 553, 82 грн інфляційних втрат, а також 163 578, 40 грн штрафу - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2023.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких