РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2023Справа № 910/10492/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/10492/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (21036, м. Вінниця, вул. Максимовича, буд. 4, корпус А, офіс 212, 213 ідентифікаційний код 37678031)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5)

про стягнення 100 109,86 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "Перша логістична компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення 100 109,86 грн штрафу, нарахованого за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у вересні - грудні 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

04.11.2022 позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2022 відкрито провадження у справі № 910/10492/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.11.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

30.11.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до зави ТОВ "Перша логістична компанія" про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 37678031/2020-001 від 16.03.2020 та повідомлення АТ "Українська залізниця" про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-37678031/2020-001 від 17.03.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, за умовами якого відповідач взяв на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією перевезень та здійсненням перевезень вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться (п. 1.5 договору).

Згідно з п. 1.4 договору надання послуг за договором може підтверджуватися накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

У силу пп. 2.3.2 п. 2.3 договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вагонів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та Збірнику тарифів.

Відповідно до п. 8.1 договору сторони домовилися про використання електронного документообігу.

За умовами п. 8.2 договору електронний документообіг між перевізником і замовником передбачає оформлення накладних та супроводжувальних документів при перевезенні у внутрішньому сполученні із накладенням електронного цифрового підпису.

У п. 12.1 договору сторони визначили, що договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію.

На виконання умов вказаного договору протягом вересня - грудня 2021 року відповідач здійснив залізничне перевезення пустих вагонів, одержувачем яких виступав позивач, що підтверджується низкою оформлених залізничних накладних, а саме: № 41897026 від 18.09.2021, № 42185413 № 42185371, № 42185462, № 42185454 від 25.09.2021, № 42231589, № 42231688, № 42231613, № 42231621, № 42231639, № 42236752, № 42230862, № 42231662, № 42236745, № 42236737, № 42236760, № 42230110 від 26.09.2021, № 42252023 від 27.09.2021, № 42304949, № 42304931 від 28.09.2021, № 42368901, № 42368878 від 30.09.2021, № 32543134 від 02.10.2021, № 42536904 від 04.10.2021, № 42798710 від 10.10.2021, № 40011884, № 40009201, 3 40009383, № 40009433, № 40009474, № 40009490, № 40008955 від 15.10.2021, № 40145260, № 40145237, № 40145252, № 40145310 від 18.10.2021, № 40371965, № 40371981, № 40391286від 24.10.2021, № 40811416, № 40816951, № 40811762 від 03.11.2021, № 40842312, № 40843575 від 04.11.2021, № 41249285 від 13.11.2021, № 41400292, № 41400334, № 41400326, № 41423534, № 41423567, № 41413378, № 41413386, № 41413394, № 41413410, № 41413436, № 41415829, № 41413402, № 41413444 від 17.11.2021, № 41454067, № 41454075 від 18.11.2021, № 41518705 від 19.11.2021, № 41523846, № 41524042, № 41560277, № 41560244, № 41560319, № 41560327, № 41560269, № 41560301, № 41560293 від 20.11.2021, № 41722216, № 41722273 від 24.11.2021, № 41768623, № 41768730, № 41768748, № 41768755 від 25.11.2021, № 41848011, № 41848029, № 41848037, № 41848045, № 41848052, № 41847971, № 41847989, № 41848003 від 27.11.2021, № 42018796, № 42018820, № 42018846, № 42018853, № 42018754, № 42018838, № 42018770, № 42018788, № 42018804, № 42018762, № 42029272 від 01.12.2021, № 33660945, № 41446583, № 42446526, № 42446575, № 42446567, № 42446542, № 42446534, № 42446559 від 11.12.2021, № 42099069, № 42099077, № 42099168, № 42099176, № 42099184, № 42099150, № 42099127, № 42099135, № 42099143, № 42097279, № 42097295, № 42097337, № 42097394, № 42097246 від 03.12.2021, № 42071787 від 02.12.2021, № 42374710, № 42374728, № 42390054 від 10.12.2021, № 42601260, № 42601187, № 42601211, № 42601179, № 42601195 від 15.12.2021, № 42559013, № 42559021 від 14.12.2021, № 42806828, № 42806752, № 42806786, № 42806760, № 42806794 від 20.12.2021, № 42886960, № 42886929, № 42886952, № 42886945, № 42886978, № 42886937 від 23.12.2021, № 42930560, № 42930891 від 24.12.2021.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, ТОВ "Перша логістична компанія" зазначило, що порожні власні та орендовані вагони згідно з переліченими вище залізничними накладними були доставлені з порушенням терміну, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів. У зв`язку з вказаною обставиною позивач звернувся до відповідача з претензіями щодо сплати штрафу за прострочення доставки порожніх власних та орендованих вагонів № 143 від 29.11.2021, № 144 від 29.11.2021, № 145 від 30.11.2021, № 146 від 30.11.2021, № 149 від 01.12.2021, № 150 від 01.12.2021, № 153 від 01.12.2021, № 155 від 02.12.2021, № 157 від 02.12.2021, № 158 від 02.12.2021, № 02 від 19.01.2022, № 06 від 19.01.2022, № 09 від 20.01.2022, № 12 від 16.02.2022, № 14 від 16.02.2022, № 17 від 17.02.2022, № 18 від 17.02.2022, № 19 від 18.02.2022, № 24 від 21.02.2022. Вказані претензії були залишені відповідачем без задоволення. Натомість, листом від 06.07.2022 № М-07/1110 відповідач запропонував позивачу відізвати вказані претензії, посилаючись на військову агресію РФ проти України, виконання АТ «Укрзалізниця» евакуаційних рейсів, здійснення перевезень військових та військових вантажів по всій території країни та значні фінансові витрати відповідача у зв`язку з виконанням зазначених завдань при одночасному зниженні рівня доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності, а також систематичні ракетні обстріли залізничної інфраструктури та необхідність її відновлення за рахунок власних коштів.

Мотивуючи заявлену вимогу, ТОВ "Перша логістична компанія" стверджує про порушення відповідачем вимог п. 41 Статуту залізниць України щодо термінів доставки вантажу (пустих вагонів), у зв`язку з чим у останнього на підставі п. 116 Статуту залізниць України виник обов`язок сплатити штраф в загальному розмірі 100 109,86 грн, котрий відповідачем виконано не було.

У свою чергу відповідач у поданому відзиві на позовну заяву не заперечує та не оспорює ні самого факту прострочення термінів доставки пустих вагонів, ні виникнення у нього обов`язку зі сплати штрафу, ні суми останнього, розрахованої позивачем, а вказує тільки на пропуск ТОВ "Перша логістична компанія" строку позовної давності. Водночас, посилаючись на положення ст. 551 ЦК України, відповідач просить зменшити заявлений до стягнення розмір штрафу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні положення закріплені ст. 307 ГК України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 919 ЦК України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 статті 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Відповідно до пункту 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У розумінні п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Згідно з п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)).

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5085, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1 названих Правил визначено терміни, у які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та

відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та

відправками в середньотоннажних контейнерах - 1 доба на кожні повні та неповні 320 км, 200 км, 150 км відповідно.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно з п. 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п. 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з положеннями п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У силу ч. 1 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Так, відповідно до п. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до Інформаційного листа ВГС України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд, зокрема, у постанові від 11.09.2018 у справі № 905/64/18.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000

за № 862/5083, оформлення видачі вантажу, що прибув з електронною накладною (із накладенням електронного цифрового підпису), здійснюється згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 18 червня 2011 року № 138) (далі - Правила оформлення перевізних документів). При цьому в разі потреби накладна видається одержувачу в паперовому вигляді. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Так, згідно з Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів у графі № 51 накладної «Календарний штемпель прибуття вантажу» залізницею в паперовій накладній проставляється календарний штемпель прибуття вантажу на станцію призначення, в електронній накладній зазначається дата прибуття.

У графі № 49 накладної «Відмітки залізниці» останньою вносяться відомості про повідомлення одержувача про прибуття вантажу. За необхідності вказуються, зокрема, причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки.

У графі № 52 накладної «Календарний штемпель видачі вантажу» залізницею в паперовій накладній проставляється календарний штемпель з датою видачі вантажу на станції, в електронній накладній зазначається дата видачі.

У графі № 53 накладної «Підтвердження одержання вантаж. Вантаж одержав» одержувачем вказується дата одержання вантажу, номер довіреності на одержання вантажу, дата її видачі, серія і номер паспорта матеріально відповідальної особи, яка одержує вантаж, та її підпис. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис одержувача.

Отже, з огляду на вказані у залізничних накладних дати прийняття залізницею порожніх вагонів до перевезення, відстань, на яку вони перевозилися, а також дати прибуття їх на станції призначення та видачі позивачу, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем терміну доставки порожніх вагонів, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що у силу п. 116 Статуту є підставою для застосування до відповідача, як перевізника, відповідальності у вигляді штрафу.

При цьому суд зауважує, що відміток про причини затримки вагонів, які б давали відповідачу право на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки у графі № 49 залізничних накладних не міститься, що свідчить про відсутність поважних причин прострочення термінів доставки порожніх вагонів відповідачем.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок штрафу, виходячи з кількості діб прострочення за кожною з залізничних накладних окремо, відповідного відсоткового співвідношення суми штрафу від провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничних накладних, суд зазначає, що заявлена позивачем до стягнення загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у розмірі 100 109,86 грн є обґрунтованою та арифметично правильною.

Таким чином, за фактом порушення відповідачем термінів доставки порожніх вагонів у вересні - грудні 2021 року у останнього виник обов`язок сплатити на користь позивача штраф у загальному розмірі 100 109,86 грн за розрахунком, виконаним позивачем. З огляду на те, що докази здійснення такої сплати у матеріалах справи відсутні, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позову.

Водночас статтею 256 ЦК України закріплено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З наведеного слідує, що позовна давність виражається у встановленні часових меж для захисту порушеного права в суді. Відповідно пропуск строку позовної давності, не впливаючи на дійсність самого права, є підставою для ухвалення рішення про відмову у позові. Тобто належне особі право існує не тільки у межах строків позовної давності, але і після їх спливу. Боржник, який добровільно виконав зобов`язання, не має права вимагати повернення виконаного, посилаючись на те, що на момент такого виконання строк позовної давності сплинув, адже його обов`язок як такий продовжував існувати. Утім, примусити боржника виконати свій обов`язок шляхом звернення до суду вже не можна.

Застосування строків позовної давності, серед іншого, має дисциплінуючий вплив, адже сприяє зацікавленості учасників у своєчасному здійсненні своїх прав та захищає потенційних відповідачів від прострочених позовів.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тобто суд не вправі за власною ініціативою застосовувати позовну давність. Враховуючи, що вимоги стосовно форми заяви сторони про застосування позовної давності законом не встановлені, остання може бути викладена як у вигляді окремого клопотання, так і у відзиві на позов.

Окрім цього, виходячи з положень наведеної вище ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до відповідача, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Положеннями ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно приписів ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Положеннями ч. 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується з ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст.920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Так, п. 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту.

Згідно з п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу зазначений термін обчислюються від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу (пп. «д» п. 134 Статуту).

Разом з тим, частинами 1 - 4 ст. 315 ГК України унормовано, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Отже, п. п. 134, 136 Статуту залізниць України , як і ст. 315 ГК України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу, що виникають із залізничних перевезень.

При цьому Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, останні зміни до п.п.134, 136 вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1973.

Господарський кодекс України є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, був прийнятий Верховною Радою України пізніше - 16.01.2003 за №436-IV, набув чинності з 01.01.2004.

Відтак положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями ст. 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленою ч. 3 ст. 315 ГК України, для такої відповіді.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку на пред`явлення претензії і строку її розгляду, визначених частинами 2 та 3 ст. 315 ГК України, незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника (п.4.7.1 постанови пленуму ВГС України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20, від 04.03.2020 у справі № 905/487/19.

Отже, шестимісячний строк для пред`явлення даного позову до АТ "Укрзалізниця" має обраховуватись упродовж 6 місяців після спливу 45-денного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 45-денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями п.п.134, 136 Статуту залізниць України та ст. 315 ГК України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що у даному випадку пребіг шестимісячного строку на звернення з позовом до залізниці слід обчислювати саме з дня фактичного одержання ним відповіді на заявлені претензії від 06.07.2022, адже у розумінні ч. 4 ст. 315 ГК України надання перевізником відповіді на заявлену до нього претензію поза межами визначеного на те частиною 3 цієї статті строку не спроможне змінювати початок перебігу позовної давності.

Враховуючи дати видачі вантажу одержувачу за кожною з залізничних накладних: 02.10.2021 - 31.12.2021, визначений законом термін для пред`явлення позовних вимог перевізнику сплив 01.07.2022 - 30.09.2022 відповідно.

Утім, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до перевізника лише 05.10.2022, тобто по збігу визначеного законом строку.

При цьому позивач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Позивач переконаний, що наявність серед вищенаведеного переліку статті 258 ЦК України дає підстави вважати продовженим строк звернення до суду ТОВ "Перша логістична компанія" з позовом до АТ «Укрзалізниця» про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу залізницею на строк дії карантину.

Так, ч. 1 ст. 258 ЦК України унормовано, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, у силу п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20 (п. 17) дійшла висновку, що стаття 925 Цивільного кодексу України є загальною нормою.

Що ж до перевезення вантажів залізницею, то особливості обчислення та перебігу позовної давності урегульовуються спеціальними нормами: п. п. 134, 136 Статуту залізниць України та ст. 315 ГК України.

Суд зауважує, що Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" також було доповнено розділ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Враховуючи, що стаття 315 ГК України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину, суд дійшов висновку, що посилання позивача на застосування до спірних правовідносин положення пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є необґрунтованим.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 у справі № 914/3716/21, котрий підлягає врахуванню судом у силу приписів ст. 236 ГПК України.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, а також наявність заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, виходячи з приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що у позові про стягнення 100 109,86 грн штрафу слід відмовити.

Відмова суду у позові на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, виключає розгляд клопотання відповідача про зменшення суми штрафу у порядку ст. 551 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.04.2023.

СуддяМ.Є. Літвінова