ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/40/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід"

про стягнення заборгованості у розмірі 427 291,00 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

за участю представників сторін:

Від позивача: Патана А.А. (в режимі відеоконференції).

Від відповідача: Пономарьова Г.П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 427 291,00 грн.

Ухвалою суду від 04.01.2023 позовну заяву залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" строк не більше 10 днів на усунення недоліків позовної заяви.

30.01.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено оригінал платіжного доручення про оплату судового збору.

Ухвалою суду від 02.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.03.2023.

Ухвалою суду від 02.03.2023 розгляд справи по суті відкладено на 23.03.2023.

Ухвалою суду від 23.03.2023 розгляд справи по суті відкладено на 04.04.2023.

Ухвалою суду від 04.04.2023 розгляд справи по суті відкладено на 20.04.2023.

20.04.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій (неустойки) задовольнити частково та зменшити їх на 90%. Окрім того, відповідач просить надати відстрочку виконання рішення суду строком на 3 місяці, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

Також, 20.04.2023 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Представник просить прийняти відзив та зазначає, що ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками не отримав вчасно, не мав можливості ознайомитись з матеріалами справи та скористатись своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Суд, розглянувши клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 5 ст.119 ГПК України, пропуск строку, встановленого судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В обґрунтування поновлення відповідачу строку на подання відзиву, останній вказує, що ухвалу суду та позовну заяву з додатками не отримав вчасно, а тому не мав можливості подати у строк встановлений судом.

Судом встановлено, що від відповідача повертались конверти з ухвалами суду від 02.02.2023, 02.03.2023 та 23.03.2023 з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Враховуючи вищенаведене, та для забезпечення принципу рівності та змагальності для реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подачу відзиву та прийняти поданий відзив.

Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2023 підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.04.2023 позов заперечила з підстав зазначених у відзиві, просила позовні вимоги задоволити частково та зменшити розмір штрафних санкцій, неустойки на 90%.

У судовому засіданні 20.04.2023, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені в позові, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" (Покупець) було укладено договір Поставки №АП-19-2039 від 25 травня 2022 року (далі - Договір, а.с. 13- 23).

Відповідно до п. 2.1. Договору, після підписання цього Договору, сторонами оформляються і підписуються Специфікації на поставку Товару в яких відображається асортимент, кількість, ціна Товару, умови і терміни поставки Товару. Постачання Товару Покупцю здійснюється партіями на умовах погоджених Сторонами відповідно до укладених Сторонами Специфікації.

Сторони домовилися про те, що "партією Товару" буде вважатись поставлена Постачальником і прийнята Покупцем кількість товару згідно однієї накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), якщо інше не погоджено сторонами в Специфікації до цього Договору (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.1. Договору ціна Товару, що поставляється, визначається та вказується Сторонами на підставі Специфікації. У погоджену Сторонами ціну Товару входять усі витрати, що несе Постачальник при виготовленні та поставці Товару. Постачальник має право приймати рішення про зміну цін та Товар, що поставляється, на свій розсуд з обов`язковим письмовим обгрунтуванням причини зміни ціни на Товар.

Відповідно до п. 8.5. Договору Покупець відповідає за несвоєчасну оплату Товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Пунктом 8.6. Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного Договору та відповідними Специфікаціями до Договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним Договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної Специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Згідно п. 8.7. Договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості Товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли Товар повинен бути сплачений Покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни Товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що Постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу Постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього Договору та закінчується 31.12.2022, а в частині розрахунків - до моменту повного їх проведення між Сторонами (п. 10.2 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 Специфікації №АП-19-2039Сп1 від 25.05.2022 (далі - Специфікація №1, а.с. 24-25) позивач поставив Товар Покупцю відповідно до видаткової накладної №АП-19-03690 від 26.05.2022 (а.с. 36) на суму 155 492, 96 грн.

Згідно п. 4 Специфікації 1 відповідач зобов`язався оплатити поставлений товар: - не пізніше 25.05.2022 - у розмірі 15 549, 30 грн та не пізніше 21.11.2022 - у розмірі 139 943, 66 грн.

Відповідач у порушення умов Договору допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого у Специфікації 1 та не здійснив повний розрахунок, внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість, що складає - 140 492, 96 грн.

Відповідно до Специфікації №АП-19-2039Сп2 від 25.05.2022 (далі - Специфікація №2, а.с. 26-27) позивач поставив Товар Покупцю відповідно до видаткової накладної №АП-19-03711 від 26.05.2022 (а.с. 35) на загальну суму 51 497, 04 грн.

Відповідно до п.п. 1, 4 Специфікації 2 позивач зобов`язувався поставити Товар у строк до 26.05.2022, а відповідач зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 26.05.2022 - у розмірі 5 149, 70 грн та не пізніше 20.11.2022 - у розмірі 46 347, 34 грн.

Однак всупереч умовам Специфікації 2 Покупець допустив прострочення оплати поставленого товару та не розрахувався з Продавцем в повній мірі, оплативши лише 5 149, 70 грн, що підтверджується платіжним дорученням №28 від 09.06.2022 (а.с. 54). Внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 46 347, 34 грн.

Відповідно до п. 1 Специфікації №АП-19-2039Сп3 від 25.05.2022 (далі - Специфікація №3, а.с. 27-28), Постачальник поставив Покупцю товар згідно видаткових накладних №АП-19-04337 від 14.06.2022, №АП-19-04347 від 13.06.2022 (а.с. 33-34) на загальну суму 144 478, 75 грн.

Згідно п.п. 1, 4 Специфікації 3, Постачальник зобов`язувався поставити Товар Покупцеві у строк до 13.06.2022, а Покупець зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 09.06.2022 - 14 477, 87 грн та не пізніше 21.11.2022 - 130 030, 88 грн.

Однак всупереч умовам Специфікації №3 Покупець допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених Специфікацією 3, та не розрахувався з Продавцем в повній мірі, оплативши лише 14 447, 87 грн, що підтверджується платіжним дорученням: №29 від 09.06.2022 (а.с 55).

Відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати зазначеній в Специфікації 3 та не здійснив повний розрахунок за поставленний товар, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає 130 030, 88 грн.

Відповідно до п. 1 Специфікації №АП-19-2039Сп4 від 25.05.2022 (далі - Специфікація №4, а.с. 29), Постачальник поставив Покупцю товар, відповідно до видаткової накладної №АП-19-04641 від 21.06.2022 (а.с. 31) на загальну суму 8 442, 00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 4 Специфікації 4, Постачальник зобов`язувався поставити Товар Покупцеві у строк до 22.06.2022 року, а Покупець зобов`язувався оплати його: - не пізніше 21.06.2022 - 844, 20 грн та не пізніше 21.11.2022 - 7 597, 80 грн.

Всупереч умовам Специфікації 4 Покупець допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених Специфікацією 4, та не розрахувався з Продавцем в повній мірі, оплативши лише 844, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №40 від 21.06.2022 (а.с. 56).

Позивач вказує, що відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого в Специфікації 4, та не здійснив повний розрахунок за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 7 597, 80 грн.

Відповідно до п. 1 Специфікації №АП-19-2039Сп5 від 25.05.2022 (далі - Специфікація №5, а.с. 30), Постачальник поставив Покупцю Товар, відповідно до видаткової накладної №АП-19-04804 від 30.06.2022 (а.с. 32) на загальну суму 16 884, 00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 4 Специфікації 5, Постачальний зобов`язувався поставити Товар Покупцеві у строк до 29.06.2022, а Покупець зобов`язувався оплатити його: - не пізніше 29.06.2022 - 1 688, 40 грн та не пізніше 21.11.2022 - 15 195, 60 грн.

Покупець допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановлених Специфікацією 5, та не розрахувався з Продавцем в повній мірі, оплативши лише 1 684, 40 грн, що підтверджується наступним платіжним дорученням: №47 від 29.06.2022 (а.с. 57). Внаслідок чого утворилась заборгованість, що складає - 15 199, 60 грн.

З наведеного вбачається, що відповідач у порушення умов Договору допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого у Специфікаціями 1-5 до Договору та станом на момент звернення до суду не здійснив повний розрахунок, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 339 668, 58 грн.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію №132 від 21.12.2022 про сплату боргу. Докази направлення претензії наявні у матеріалах справи (а.с. 51-52).

Відповідачем доказів оплати заборгованості у сумі 339 668, 58 грн не надано.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

З огляду на правову природу укладені між сторонами договори поставки, які у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця поставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі - продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, положення частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі Договору поставки №АП-19-2039 від 25 травня 2022 року. Факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на підставі Специфікацій: №АП-19-2039Сп1 від 25.05.2022, №АП-19-2039Сп2 від 25.05.2022, №АП-19-2039Сп3 від 25.05.2022, №АП-19-2039Сп4 від 25.05.2022, №АП-19-2039Сп5 від 25.05.2022 відповідачем не спростовано. Сума основної заборгованості склала 339 668, 58 грн.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано. Факт отримання товару за договором відповідач не заперечив. Товар повернутий позивачеві не був.

З урахуванням викладеного вище, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за поставлений товар у сумі 339 668, 58 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем на підставі п. 8.5. Договору заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 17 279, 57 грн.

Так, відповідно до п. 8.5. Договору Покупець відповідає за несвоєчасну оплату Товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню у загальній сумі 17 279, 57 грн по Специфікаціям 1-5 за період з 21.11.2022 по 28.12.2022. Судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що пеня є обґрунтованою та вірно розрахованою.

Крім того, позивачем на підставі п. 8.6. Договору заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 56 519, 20 грн - 15% від ціни Специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Відповідно до п. 8.6. Договору поставки у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного Договору та відповідними Специфікаціями до Договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним Договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної Специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Суд зазначає, що одночасне застосування позивачем до відповідача пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18.05.2021 у справі №913/686/19.

Позивачем нараховано штраф у загальному розмірі 56 519, 20 грн, згідно Специфікацій 1-5. Судом здійснено перевірку розрахунку штрафу та встановлено, що розмір штрафу є обґрунтованим та вірно розрахованим.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 8.7. Договору заявлено до стягнення з відповідача 40% річних у розмірі 13 823, 65 грн, згідно Специфікацій 1-5.

Відповідно до п. 8.7. Договору поставки сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості Товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли Товар повинен бути сплачений Покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни Товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що Постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу Постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом здійснено перевірку розрахунку річних та встановлено, що нарахована сума річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, у відзиві на позов відповідач просив суд зменшити нарахований розмір штрафних санкцій, неустойки на 90%, посилаючись на часткову оплату суми заборгованості перед позивачем, поганим урожаєм, заборгованістю інших контрагентів перед ТОВ "Кром Агро Захід" та те, що застосування штрафних санкцій є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення і ступеню вини відповідача.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення пені, штрафу та відсотків річних.

З огляду на викладене, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір заявлених пені, штрафу та процентів річних на 30%.

Таким чином, до задоволення підлягає 12 095, 69 грн - пені, 39 563, 44 грн - штрафу та 9 676, 55 грн - відсотків річних. В частині стягнення 5 183, 87 грн - пені, 16 955, 76 грн - штрафу та 4 147, 09 грн - відсотків річних суд відмовляє.

Також відповідачем подано клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 3 місяці, посилаючись на тяжке матеріальне становище. На підтвердження викладених обставин відповідач надав суду копію виписки з особового рахунку та заяву свідка - директора товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" Новікова А.С.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За частинами 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує, що в силу закріплених в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Враховуючи те, що відповідачем не обґрунтована вимога про надання відстрочення виконання рішення суду саме строком на 3 місяці, належних та достовірних доказів, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в майбутньому, зокрема і, доказів на підтвердження надходження коштів, що дасть можливість погасити існуючий борг по закінченню строку відстрочення відповідачем до суду також не надано.

Посилання відповідача на обставини, які не підтвердженні належними засобами доказування, не вказують на ускладнення або неможливість виконання рішення суду та не є підставою для надання відстрочення суб`єкту господарювання.

Відстрочення виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

Враховуючи викладене, господарський суд відмовляє у клопотанні відповідача про надання відстрочення виконання рішення суду на 3 місяців.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, сума судового збору покладається на відповідача в розмірі 6 409, 36 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" (, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Березне, вул. Київська, буд. 10А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хімагромаркетинг (; пр-т Соборності, 15, м. Київ, 02160) 339 668 (триста тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 58 коп. - основного боргу, 12 095 (дванадцять тисяч дев`яносто п`ять) грн 69 коп. - пені, 39 563 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 44 коп. - штрафу, 9 676 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн 55 коп. - відсотків річних, та 6 409 (шість тисяч чотириста дев`ять) грн 36 коп. - судового збору.

3. У задоволенні 5 183, 87 грн - пені, 16 955, 76 грн - штрафу та 4 147, 09 грн - відсотків річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Крома Агро Захід" про надання відстрочки виконання рішення - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21 квітня 2023 року.

Суддя А.М. Горплюк