УХВАЛА

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/1516/22
За заявою Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,26-В, ідентифікаційний номер 25273549)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька,24, прим.24, ідентифікаційний номер 38628196)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

секретар судового засідання Смігунов В.В.

Представники учасників:

від заявника - Сербінов О.С.,

від боржника - не з`явилися,

розпорядник майна - Бандола О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2022 року Приватне акціонерне товариство "Газтранзит" з іноземними інвестиціями звернулося до суду з заявою про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 № 910/1516/22 заяву Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 21.02.2022.

18.02.2022 до суду надійшло клопотання боржника про відкладення підготовчого засідання.

Судове засідання, призначене на 21.02.2022, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.04.2022 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 20.06.2022.

08.06.2022 до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

20.06.2022 до суду надійшло клопотання боржника про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.06.2022 судом оголошено перерву до 06.07.2022.

Крім того, у судовому засіданні представником заявника долучено до матеріалів справи додаткові пояснення до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

27.07.2022 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь заявника на відзив.

05.07.2022 до суду надійшли пояснення боржника з урахуванням додаткових пояснень ініціюючого кредитора від 20.06.2022.

06.07.2022 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24, ідентифікаційний номер 38628196). Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 26-В, ідентифікаційний номер 25273549) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24, ідентифікаційний номер 38628196) у розмірі 121 787 009,93 грн. (119 937 009,93 грн. - основна заборгованість, 1 850 000,00 грн. - штрафні санкції). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24, ідентифікаційний номер 38628196). Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24, ідентифікаційний номер 38628196). Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, прим. 24, ідентифікаційний номер 38628196) арбітражного керуючого Бандолу Олександра Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 853 від 17.07.2013). Попереднє засідання призначено на 19.09.2022.

Судове засідання, призначене на 19.09.2022 не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська нерудна компанія" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/1516/22 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/1516/22 залишено без змін. Справу №910/1516/22 повернуто до Господарського суду міста Києва.

За час перебування матеріалів справи у апеляційній інстанції, до суду надійшли наступні документи:

- заява Приватного акціонерного товариства "Газтранзит" з іноземними інвестиціями" про збільшення грошових вимог кредитора ( визнання додаткових вимог) на суму 214 798 630,45 грн.;

- звіт розпорядника майна про розгляд вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2023 розгляд справи у попередньому засіданні призначено на 27.02.2023.

13.02.2023 до суду надійшло клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Бандоли О.О. про долучення документів до матеріалів справи.

14.02.2023 до Господарського суду м. Києва від розпорядника майна надійшов реєстр вимог кредиторів ТОВ «Українська нерудна компанія».

14.02.2023 до суду надійшло повідомлення розпорядника майна арбітражного керуючого Бандоли О.О. про розгляд грошових вимог до боржника.

24.02.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання розпорядника майна про розгляд справи без його участі.

Судове засідання, призначене на 27.02.2023, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.03.2023 призначено розгляд справи у попередньому засіданні на 27.03.2023.

У судове засідання, призначене на 27.03.2023, з`явилися представник заявника та розпорядник майна. Представник боржника у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду,зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

У судовому засіданні, що відбулось 27.03.2023 судом розглянуто реєстр вимог кредиторів.

Так, за наслідками дослідження заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, визнанню кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» підлягає:

Приватне акціонерне товариство «Газтранзит» з іноземними інвестиціями»

Приватне акціонерне товариство «Газтранзит» з іноземними інвестиціями» звернулося із заявою кредитора про додаткові вимоги до боржника на суму 214 798 630,45 грн.

15 травня 2019 року між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та ТОВ «УНК» укладено Договір поставки № 15/05/19 за яким ТОВ «УНК» зобов`язується передати у власність АТ «ГАЗТРАНЗИТ» кам`яний дріб`язок, клинець, щебеневу суміш та/або щебінь гранітний різних фракцій (надалі - продукція) згідно специфікації до даного договору, а АТ «ГАЗТРАНЗИТ» зобов`язується прийняти продукцію та оплатити грошову суму на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 асортимент, кількість та ціна продукції, що підлягає поставці, погоджується сторонами у специфікації, які підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору.

Так, у специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 зазначено, що «сторони домовилися, що вартість продукції для потреб покупця на момент підписання даної специфікації складає 7 200 000,00 грн в т. ч. ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 оплата за поставлену продукцію за даним договором проводиться АТ «ГАЗТРАНЗИТ» в безготівковому порядку (шляхом перерахування АТ «ГАЗТРАНЗИТ» грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «УНК») на наступних умовах: 100% передоплата (аванс).

Згідно із п. 3 специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019, сторони домовилися, що АТ «ГАЗТРАНЗИТ» зобов`язується здійснити передоплату (100% аванс) до 25.05.2019.

Згідно із п. 3.1 Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 умови та строки передачі продукції за цим Договором встановлюються за домовленістю сторін і вказуються у відповідних Специфікаціях (при наявності) або видатковій накладній.

Згідно із п. 4 та п. 5 специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019, сторони домовилися, що ТОВ «УНК» зобов`язується поставити вказаний обсяг продукції в період з 25 травня 2019 по 31 грудня 2019 року. Місце виробництва (відвантаження) продукції - Україна, Вінницька обл., Калинівський район, с. Писарівка.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами статті 144 ГК України щодо підстав виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

АТ «ГАЗТРАНЗИТ», як покупець, на виконання вимог ч. 1 ст. 712 ЦКУ та Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 із специфікацією № 1 від 15.05.2019, 23 травня 2019 року (в межах строку, визначеного в п. 3 специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 - до 25.05.2019) перерахував на банківський рахунок ТОВ «УНК» 7 200 000,00 грн. (сім мільйонів двісті тисяч гривень 00 копійок) про що свідчать відповідне платіжне доручення № 698 від 23.05.2019 та виписка по рахунку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» в обслуговуючому банку останнього (акціонерне товариство «СІТІБАНК», ).

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Зазначені платіжні інструменти є за своєю суттю розрахунковими документами, тобто первинними документами, що підтверджують факт оплати у певній господарській операції.

За загальним правилом доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Доказом підтвердження проведення розрахунків між юридичними особами у їх господарській діяльності, зокрема, проведення оплати у певній господарській операції, є розрахункові документи, що відповідають встановленим законом вимогам. Такий же правовий висновок, зробив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі 904/3242/18.

А тому, платіжне доручення № 698 від 23.05.2019 АТ «Банк Альянс» про проведення операції з переказу коштів на користь ТОВ «УНК» за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 свідчить про безумовне виконання Позикодавцем власних зобов`язань.

До того на платіжному доручені № 698 від 23.05.2019 в частині призначення платежу зазначено «аванс за щебінь гранітний та клинець Дог. № 15/05/19 від 15.05.2019 р. специфікація № 1 від 15.05.2019 р. В тому числі ПДВ: 1 200 000 гривень 00 копійок».

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019, продукція мала б бути поставлена в період з 25 травня по 31 грудня 2019 року.

Однак, продукція, визначена у специфікації № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019, поставлена не була, чим порушено права АТ «ГАЗТРАНЗИТ» як сторони Договору.

Приписами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 викладено правову позицію відповідно до якої, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Так, за лютий 2020 року ТОВ «УНК» було здійснено часткове повернення передоплати АТ «ГАЗТРАНЗИТ» за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019 у розмірі 1 000 000,00 грн.

А отже, у зв`язку з порушенням власних зобов`язань за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019 ТОВ «УНК», що полягає у непоставлені продукції у строк визначений специфікацією № 1 від 15.05.2019 до Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 (у період з 25 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року), а також неповерненням ТОВ «УНК» попередньої оплати, здійсненої АТ «ГАЗТРАНЗИТ», у Постачальника утворилася заборгованість у розмірі 6 200 000,00 грн.

Згідно із п. 7.1. Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 у випадку невиконання та/або неналежного виконання Сторонами умов даного договору винна Сторона несе відповідальність відповідно до умов діючого законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Отже, пеня, індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми застосовуються до ТОВ «УНК» до моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, який ведений Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.07.2022 року по справі № 910/1516/22, а відповідно до 17 липня 2022 року (включно).

Згідно із п. 7.2. Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 у випадку невиконання сторонами у встановлений термін зобов`язань за цим договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов`язань за кожний календарний день прострочення до моменту повного виконання зобов`язань.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проте п. 7.2. Договору поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 передбачено, що нарахування пені припиняється після моменту повного виконання зобов`язань, тому у даному випадку нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань відбувається до моменту введення мораторію на майно ТОВ «УНК».

Суд погоджується із розрахованим кредитором розміром пені, нарахованої за період з 01.01.2020 по 17.07.2022, у сумі 2 848 511,61 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно із частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, сума попередньої оплати товару, яка одержана продавцем (постачальником), та має бути повернута на вимогу покупця в разі невиконання продавцем у встановлений договором строк свого обов`язку з передачі товару, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зазначено: «правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу».

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 травня 2022 року по справі № 902/186/21, Верховний суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за весь період прострочення по 18.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до повернення суми попередньої оплати за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019, 3% річних в сумі 477 488,79 грн (чотириста сімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 79 копійок) за прострочення строків виконання зобов`язання.

Крім того, за весь період прострочення по 17.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до повернення суми попередньої оплати за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019, суму інфляції в розмірі 2 067 442,17 грн (два мільйони шістдесят сім тисяч чотириста сорок дві гривні 17 копійок) за прострочення строків виконання зобов`язання.

15 липня 2019 року між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та ТОВ «УНК» укладено Договір поставки № 15/07/19, за яким ТОВ «УНК» зобов`язується передати у власність АТ «ГАЗТРАНЗИТ» кам`яний дрібязок, клинець, щебеневу суміш та/або щебінь гранітний різних фракцій (надалі - продукція) згідно специфікації до даного договору, а АТ «ГАЗТРАНЗИТ» зобов`язується прийняти продукцію та оплатити грошову суму на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 асортимент, кількість та ціна продукції, що підлягає поставці, погоджується сторонами у специфікації, які підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору.

Так, у специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 зазначено, що «сторони домовилися, що вартість продукції для потреб покупця на момент підписання даної специфікації складає 7 200 000,00 грн в т. ч. ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 оплата за поставлену продукцію за даним договором проводиться АТ «ГАЗТРАНЗИТ» в безготівковому порядку (шляхом перерахування АТ «ГАЗТРАНЗИТ» грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «УНК») на наступних умовах: 100% передоплата (аванс).

Згідно із п. 3 специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019, сторони домовилися, що АТ «ГАЗТРАНЗИТ» зобов`язується здійснити передоплату (100% аванс) до 25.07.2019.

Згідно із п. 3.1 Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 умови та строки передачі продукції за цим Договором встановлюються за домовленістю сторін і вказуються у відповідних Специфікаціях (при наявності) або видатковій накладній.

Згідно із п. 4 та п. 5 специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019, сторони домовилися, що ТОВ «УНК» зобов`язується поставити вказаний обсяг продукції в період з 25 липня 2019 по 31 грудня 2019 року. Місце виробництва (відвантаження) продукції - Україна, Вінницька обл., Калинівський район, с. Писарівка.

Того ж дня, ТОВ «УНК» виставив рахунок на оплату № 332 від 15 липня 2019 року на суму 7 200 000, 00 грн в т. ч. ПДВ.

АТ «ГАЗТРАНЗИТ», як покупець, на виконання вимог ч. 1 ст. 712 ЦКУ та Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 із специфікацією № 1 від 15.07.2019, 16 липня 2019 року (в межах строку, визначеного в п. 3 специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 - до 25.07.2019) перерахував на банківський рахунок ТОВ «УНК» 7 200 000,00 грн. (сім мільйонів двісті тисяч гривень 00 копійок) про що свідчать відповідне платіжне доручення № 13 від 16.07.2019 та виписка по рахунку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» в обслуговуючому банку останнього (акціонерне товариство «Банк Альянс», ).

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Зазначені платіжні інструменти є за своєю суттю розрахунковими документами, тобто первинними документами, що підтверджують факт оплати у певній господарській операції.

За загальним правилом доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Доказом підтвердження проведення розрахунків між юридичними особами у їх господарській діяльності, зокрема, проведення оплати у певній господарській операції, є розрахункові документи, що відповідають встановленим законом вимогам. Такий же правовий висновок, зробив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі 904/3242/18.

А тому, платіжне доручення № 13 від 16.07.2019 АТ «Банк Альянс» про проведення операції з переказу коштів на користь ТОВ «УНК» за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 свідчить про безумовне виконання Позикодавцем власних зобов`язань.

До того на платіжному доручені № 13 від 16.07.2019 в частині призначення платежу зазначено «за будівельні матеріали РАХ № 332 від 15.07.2019 ДОГ. № 15/07/19 від 15.07.2019 р. В тому числі ПДВ: 1 200 000 гривень 00 копійок».

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019, продукція мала б бути поставлена в період з 25 липня по 31 грудня 2019 року.

Проте, продукція, визначена у специфікації № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019, поставлена не була, чим порушено права АТ «ГАЗТРАНЗИТ» як сторони Договору.

Приписами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 викладено правову позицію відповідно до якої, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Так, в період з лютого 2020 року по червень 2020 року ТОВ «УНК» було здійснено часткове повернення передоплати АТ «ГАЗТРАНЗИТ» за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019 у наступних розмірах: 26.02.2020 повернуто 1 000 000,00 грн., 17.06.2020 повернуто 590 526,52 грн.

А отже, у зв`язку з порушенням власних зобов`язань за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019 ТОВ «УНК», що полягає у непоставлені продукції у строк визначений специфікацією № 1 від 15.07.2019 до Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 (у період з 25 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року), а також неповерненням ТОВ «УНК» попередньої оплати, здійсненої АТ «ГАЗТРАНЗИТ», у Постачальника утворилася заборгованість у розмірі 5 609 473,48 грн.

Згідно із п. 7.1. Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 у випадку невиконання та/або неналежного виконання Сторонами умов даного договору винна Сторона несе відповідальність відповідно до умов діючого законодавства.

Згідно із п. 7.2. Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 у випадку невиконання сторонами у встановлений термін зобов`язань за цим договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов`язань за кожний календарний день прострочення до моменту повного виконання зобов`язань.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проте п. 7.2. Договору поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 передбачено, що нарахування пені припиняється після моменту повного виконання зобов`язань, тому у даному випадку нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань відбувається до моменту введення мораторію на майно ТОВ «УНК».

Суд погоджується із розрахунком кредитора, згідно з яким за весь період прострочення по 17.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до повернення суми попередньої оплати за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019, пеню в сумі 2 635 946,21 (два мільйони шістсот тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 21 копійка) за прострочення строків виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено

Згідно із частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, сума попередньої оплати товару, яка одержана продавцем (постачальником), та має бути повернута на вимогу покупця в разі невиконання продавцем у встановлений договором строк свого обов`язку з передачі товару, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зазначено: «правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу».

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 травня 2022 року по справі № 902/186/21, Верховний суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За весь період прострочення по 18.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до повернення суми попередньої оплати за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019, 3% річних в сумі 440 578,83 грн (чотириста сорок тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень 83 копійки) за прострочення строків виконання зобов`язання.

Крім того, за весь період прострочення по 17.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до повернення суми попередньої оплати за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019, суму інфляції в розмірі 1 879 550,19 грн (один мільйон вісімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 19 копійок) за прострочення строків виконання зобов`язання.

10 листопада 2020 року АТ «ГАЗТРАНЗИТ» направлено до ТОВ «УНК» лист-претензію з вих. № 167-Р-МЛ/1011, до якого в тому числі додавалися: акт звірки взаємних розрахунків за Договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та ТОВ «УНК» за період з 01.01.2020 по 31.10.2020 та акт звірки взаємних розрахунків за Договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та ТОВ «УНК» за період з 01.01.2020 по 31.10.2020.

Так, у листі з вих. № 167-Р-МЛ/1011 від 10.11.2020 зазначено, що «загальна вартість договорів склала 14 400 000,00 грн та була оплачена з боку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» в повному обсязі на умовах авансового платежу. Станом на дату цього листа ТОВ «УНК» не здійснив поставку щебню згідно з договорами та повернув частину (2 590 526,52 грн) авансу, сплаченого АТ «ГАЗТРАНЗИТ». Враховуючи зазначене вище, наполягаємо на негайному поверненню на рахунок АТ «ГАЗТРАНЗИТ» (ІВАN НОМЕР_1 ) повної суми авансу, сплаченого по Договорам на користь ТОВ «УНК», залишок якого станом на 31.10.2020 складає 11 809 473,48 грн».

Відповіді від ТОВ «УНК» отримано так і не було, заборгованість за договором поставки № 15/05/19 від 15.05.2019 з специфікацією № 1 від 15.05.2019 та договором поставки № 15/07/19 від 15.07.2019 з специфікацією № 1 від 15.07.2019 залишилась непогашеною.

21 лютого 2019 року між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та АТ «Банк Альянс» укладено договір банківського вкладу № 28940-Д/1 у відповідності з положеннями п. 1.1. та п. 1.3. якого перший розміщає у останнього грошові кошти в сумі 90 000 000,00 грн. на рахунок UA2610.0.028940.001, а АТ «Банк Альянс» зобов`язується повернути даний вклад до 21.02.2020.

Так, 25 лютого 2019 року АТ «ГАЗТРАНЗИТ» розмістило свої грошові кошти у сумі 90 000 000,00 грн. на рахунку АТ «Банк Альянс» UA2610.0.028940.001 відповідно до умов п. 1.1. та п. 1.3. договору банківського вкладу № 28940-Д/1 від 21.02.2019, що підтверджується випискою по особовому рахунку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» за період з 01.02.2019 по 11.03.2019.

27 березня 2019 року між АТ "Банк Альянс" та АТ "Газтранзит" укладено договір застави майнових прав № 19-002-23/МП за договором банківського вкладу, яким було забезпечено вимоги першого, що випливають, серед іншого, з Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-037/ЮК від 27.03.2019, укладеного між АТ "Банк Альянс" та ТОВ "УНК" на суму в 50 000 000,00 грн.

Предметом застави виступили майнові права на грошові кошти АТ "Газтранзит" у сумі 90 000 000,00 грн. за Договором вкладу № 28940-Д/1 від 21.02.2019.

Листом з вих. № 21.1/2361 від 14.08.2019 АТ «Банк Альянс» повідомило АТ «ГАЗТРАНЗИТ» наступне: «У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, а також невиконанням вимоги АТ «Банк Альянс» щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, АТ «Банк Альянс», відповідно до п. 4.1.11 Договору застави, скористався правом договірного списання грошових коштів, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку № 0001 відкритому у Заставодержателя згідно Договору банківського вкладу № 28940-Д/1 від 21.02.2019».

Як зазначено далі у листі з вих. № 21.1/2361 від 14.08.2019, АТ «Банк Альянс», «враховуючи недостатність коштів для повного виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, Заставодержателем, відповідно до п. 4.1.11 Договору застави, була списана вся наявна (доступна) сума та погашена наступна заборгованість за Кредитним договором:

- за простроченими та несплаченими процентами 933 356,22 грн (дев`ятсот тридцять три тисячі триста п`ятдесят шість гривень 22 копійки);

- за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.08.2019 по 13.08.2019 (включно) - 391 407,45 грн (триста дев`яносто одна тисяча чотириста сім гривень 45 копійок);

- за тілом кредиту - 49 420 981,29 грн (сорок дев`ять мільйонів чотириста двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня 29 копійок), що разом становить 50 745 744,96 грн (п`ятдесят мільйонів сімсот сорок п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 96 копійок).

Списання АТ «Банк Альянс» грошових коштів в розмірі 50 745 744,96 грн з вкладного (депозитного рахунку) № НОМЕР_2 АТ «ГАЗТРАНЗИТ» підтверджується також випискою по особовому рахунку за період з 01.07.2019 по 14.08.2019, де в частині призначення платежу зазначено: «погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 119-037/ЮК від 27.03.2019».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За ч. 1 ст. 4 цього закону, предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про заставу», при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, або в інший спосіб, не заборонений законом, у тому числі шляхом продажу права вимоги третій особі.

У відповідності з п. 5.2. Договору № 19-002-23/МП від 27.03.2019, стягнення відбуватиметься шляхом відступлення прав вимоги, зазначених в п. 2.1 цього Договору, на підставі рішення господарського суду (суду) або в позасудовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

Позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави реалізується шляхом відступлення Заставодержателю права задоволення грошової вимоги, що випливає із заставленого права в порядку передбаченому діючим законодавством України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 528 ЦК України, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Частиною 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

У разі задоволення вимог заставодержателя за рахунок майна заставодавця (майнового поручителя), до останнього переходить право регресної вимоги до боржника заставодержателя в межах суми задоволених вимог.

Оскільки перехід до майнового поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, будь-яких інших дій для переходу вчиняти не потрібно.

З вищенаведеного вбачається, що до АТ «ГАЗТРАНЗИТ» відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України перейшло право вимоги первісного кредитора у зв`язку з погашенням заборгованості ТОВ «УНК» за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 119-037/ЮК від 27.03.2019.

12 березня 2019 року між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» та АТ «Банк Альянс» укладено договір банківського вкладу № 28940-Д/2, у відповідності з положеннями п. 1.1. та п. 1.3. якого перший розміщає у останнього грошові кошти в сумі 110 000 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_3 , а АТ «Банк Альянс» зобов`язується повернути такий вклад до 21.02.2020.

Так, 13 березня 2019 року АТ «ГАЗТРАНЗИТ» розмістило свої грошові кошти у сумі 110 000 000,00 грн. на рахунку АТ «Банк Альянс» НОМЕР_3 відповідно до умов п. 1.1. та п. 1.3. договору банківського вкладу № 28940-Д/2 від 12.03.2019, що підтверджується випискою по особовому рахунку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» за період з 01.03.2019 по 13.03.2019.

15 березня 2019 року між АТ «Банк Альянс» та АТ «ГАЗТРАНЗИТ» укладено договір застави майнових прав № 19-002-18/МП за договором банківського вкладу, яким було забезпечено вимоги першого, що випливають з Кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 18-086/ЮК від 20.11.2018, укладеного між АТ «Банк Альянс» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА НЕРУДНА КОМПАНІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 38628196), на суму в 200 000 000,00 грн.

Предметом застави виступили майнові права на грошові кошти АТ «ГАЗТРАНЗИТ» у сумі 110 000 000,00 грн. за Договором вкладу № 28940-Д/2 від 12.03.2019.

Листом з вих. № 21.1/2362 від 14.08.2019 АТ «Банк Альянс» повідомило АТ «ГАЗТРАНЗИТ» наступне: «У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, а також невиконанням вимоги АТ «Банк Альянс» щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, АТ «Банк Альянс», відповідно до п. 4.1.11 Договору застави, скористався правом договірного списання грошових коштів, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку № 0001 відкритому у Заставодержателя згідно Договору банківського вкладу № 28940-Д/2 від 12.03.2019».

Як зазначено далі у листі з вих. № 21.1/2362 від 14.08.2019, АТ «Банк Альянс», «враховуючи недостатність коштів для повного виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, Заставодержателем, відповідно до п. 4.1.11 Договору застави, була списана вся наявна (доступна) сума та погашена наступна заборгованість за Кредитним договором:

- за простроченими та несплаченими відсотками - 2 082 996,21 грн.;

- за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.08.2019 по 13.08.2019 - 842 044,41 грн.;

- за тілом кредиту - 107 074 959,38 грн., що разом становить 110 000 000,00 грн (сто десять мільйонів гривень).

Списання АТ «Банк Альянс» грошових коштів в розмірі 110 000 000,00 грн з вкладного (депозитного рахунку) № НОМЕР_2 АТ «ГАЗТРАНЗИТ» підтверджується також випискою по особовому рахунку за період з 01.07.2019 по 14.08.2019, де в частині призначення платежу зазначено: «погашення кредитної заборгованості № 18-086/ЮК від 20.11.2018».

Між тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За ч. 1 ст. 4 цього закону, предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про заставу», при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, або в інший спосіб, не заборонений законом, у тому числі шляхом продажу права вимоги третій особі.

У відповідності з п. 5.2. Договору № 19-002-18/МП від 15.03.2019, стягнення відбуватиметься шляхом відступлення прав вимоги, зазначених в п. 2.1 цього Договору, на підставі рішення господарського суду (суду) або в позасудовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

Позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави реалізується шляхом відступлення Заставодержателю права задоволення грошової вимоги, що випливає із заставленого права в порядку передбаченому діючим законодавством України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 528 ЦК України, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Частиною 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

У разі задоволення вимог заставодержателя за рахунок майна заставодавця (майнового поручителя), до останнього переходить право регресної вимоги до боржника заставодержателя в межах суми задоволених вимог.

Оскільки перехід до майнового поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, будь-яких інших дій для переходу вчиняти не потрібно.

З вищенаведеного вбачається, що до АТ «ГАЗТРАНЗИТ» відповідно до . 3 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України перейшло право вимоги первісного кредитора у зв`язку з погашенням заборгованості ТОВ «УНК» за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 18-086/ЮК від 20.11.2018.

19 серпня 2019 АТ «ГАЗТРАНЗИТ» направлено до ТОВ «УНК» лист-претензію з вих. № 141/2 про необхідність повернення стягнутих з АТ «ГАЗТРАНЗИТ» у рахунок виконання ТОВ «УНК» перед АТ «Банк Альянс» зобов`язань за кредитними договорами № 18-086/ЮК від 20.11.2018 та № 19-037/ЮК від 27.03.2019 грошові кошти у розмірі 160 745 744, 96 грн (сто шістдесят мільйонів сімсот сорок п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 96 копійок).

У відповідь на лист-претензію з вих. № 141/2 від 19.08.2019, ТОВ «УНК» надіслано лист з вих. № 19/09 від 19.09.2019 року у якому зазначено: «ТОВ «УНК» визнає заборгованість перед АТ «ГАЗТРАНЗИТ», що виникла у зв`язку із списанням АТ «Банк Альянс» грошових коштів АТ «ГАЗТРАНЗИТ», розміщених на вкладних (депозитних) рахунках (заставного майна за Договорами застави) в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «УНК» за кредитними договорами № 18-086/ЮК від 20.11.2018 та № 19-037/ЮК від 27.03.2019.

Далі у листі з вих. № 19/09 від 19.09.2019 ТОВ «УНК» зазначило, що «заборгованість у розмірі 160 745 744,96 грн (сто шістдесят мільйонів сімсот сорок п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 96 копійок) визнаємо у повному обсязі та зобов`язуємось її погасити. У зв`язку з чим пропонуємо підписати Мирову угоду, проект якої додається до даного листа. Заборгованість зобов`язуємось погасити в строки та на умовах передбачених зазначеною Мировою угодою».

20 вересня 2019 року між ТОВ «УНК» та АТ «ГАЗТРАНЗИТ» підписано Мирову угоду, згідно якої сторони домовилися про повернення ТОВ «УНК» на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» суми боргу в розмірі 160 745 744,95 грн протягом п`яти років до 2025 року включно за наступним графіком: 32 000 000,00 грн протягом 01.01.2021 - 31.12.2021; 32 000 000,00 грн. протягом 01.01.2022 - 31.12.2022; 32 000 000,00 грн. протягом 01.01.2023 - 31.12.2023; 32 000 000,00 грн. протягом 01.01.2024 - 31.12.2024; 32 745 744,96 грн. протягом 01.01.2025 по 31.12.2025.

Згідно із п. 3 Мирової угоди від 20.09.2019 ТОВ «УНК» кожного року перераховує на рахунок АТ «ГАЗТРАНЗИТ» кошти в сумі, що передбачені Графіком оплати, будь-якими частинами та будь-якою кількістю на власний вибір.

Згідно із п. 7 Мирової угоди від 20.09.2019 ТОВ «УНК» гарантує, що після підписання цієї Мирової угоди вживатиме всіх заходів, спрямованих на виконання її умов.

Так, ТОВ «УНК» 17 червня 2020 року сплатило на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» кошти в сумі 25 000 грн, що підтверджується випискою з АТ «СІТІБАНК» по рахунку АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з 17.06.2020 по 17.06.2020, у призначені платежу ТОВ «УНК» вказало: «часткове погашення заборгованості згідно Мирової угоди від 20.09.2019».

У період з моменту внесення коштів у сумі 25 000 грн, а саме 17 червня 2020 року до 31 грудня 2021 року жодних коштів ТОВ «УНК» на рахунок АТ «ГАЗТРАНЗИТ» більш внесено не було, а відповідно відбулося прострочення виплати заборгованості відповідно до графіку визначеного у п. 2 Мирової угоди від 20.09.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із п. 6 Мирової угоди від 20.09.2019 у разі неможливості виконання ТОВ «УНК» зобов`язань по цій Мировій угоді згідно затвердженого Графіку, терміни виконання зобов`язань можуть бути продовжені, а графік переглянутий, про що підписується Додаткова угода до Мирової угоди. Для здійснення перегляду Графіку виконання зобов`язань ТОВ «УНК» звертається до АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з відповідною письмовою заявою. Узгодження нового Графіку оплати має бути здійснено протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня надходження відповідної заяви. При цьому, жодних заяв про перегляд Графіку виконання зобов`язань збоку боржника заявленому кредитору не надходило.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте у Мировій угоді від 20 вересня 2019 року жодних процентів за користування коштами для ТОВ «УНК» передбачено не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. (…) Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 листопада 2021 року по справі № 910/22113/17 та у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 квітня 2021 року по справі № 910/20947/17.

З вищенаведеного вбачається, що у червні 2020 року ТОВ «УНК» було здійснено часткове погашення заборгованості АТ «ГАЗТРАНЗИТ» за Мировою угодою від 20.09.2019, а саме: 17.06.2020 здійснено платіж на суму 25 000,00 грн.

У зв`язку з порушенням встановленого графіку п. 2 Мирової угоди від 20.09.2019, що полягає у простроченні строків оплати грошових зобов`язань, що виникли у зв`язку із списанням АТ «Банк Альянс» грошових коштів АТ «ГАЗТРАНЗИТ», розміщених на вкладних (депозитних) рахунках (заставного майна за Договорами застави) в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «УНК» за кредитними договорами № 18-086/ЮК від 20.11.2018 та № 19-037/ЮК від 27.03.2019, ТОВ «УНК» фактично порушило права АТ «ГАЗТРАНЗИТ», які підлягають захисту та поновленню у судовому порядку шляхом стягнення з ТОВ «УНК» суми у розмірі 160 720 744,95 грн (сто шістдесят мільйонів сімсот двадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні 95 копійок).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 910/12062/19 зробив висновок, що: «…За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові…». З цією думкою погодився також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 910/595/20.

До того ж, за позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленою у постанові від 24.02.2021 у справі № 909/1278/15: «…За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання…».

Велика Палата Верховного Суду у справі № 918/631/19 зробила висновок, що: «…Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань…».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що на підставі частини другої вказаної статті кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат. Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

При цьому Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 3-1195гс16 вказав: «…Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові…».

Виходячи з вищевикладених висновків судів касаційної інстанції, положення ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання та направлені на компенсаційний, а не штрафний характер, та в цьому випадку застосовуються до грошового зобов`язання з повернення Суми допомоги ТОВ «УНК» АТ «ГАЗТРАНЗИТ».

Так, за весь період прострочення по 18.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до суми заборгованості за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 119-037/ЮК від 27.03.2019 та за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 18-086/ЮК від 20.11.2018, 3% річних в сумі 2 615 565,00 грн (два мільйони шістсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень 00 копійок) за прострочення строків виконання зобов`язання.

Крім того, суд погоджується із розрахунком кредитора, згідно з яким за весь період прострочення по 18.07.2022, ТОВ «УНК» має сплатити на користь АТ «ГАЗТРАНЗИТ» додатково до суми заборгованості за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 119-037/ЮК від 27.03.2019 та за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 18-086/ЮК від 20.11.2018, суму інфляції в розмірі 29 303 329,20 грн (двадцять дев`ять мільйонів триста три тисячі триста двадцять дев`ять гривень 20 копійок) за прострочення строків виконання зобов`язання.

Заперечень збоку боржника стосовно заявлених додаткових грошових вимог ПрАТ «Газтранзит» з іноземними інвестиціями» до суду не надходило, згідно з повідомленням розпорядника майна арбітражного керуючого Бандоли О.О. заявлені вимоги визнаються у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання додаткових вимог Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями» до боржника на суму 214 798 630,43 грн., з яких: 209 314 172,61 грн. - вимоги четвертої черги; 5 484 457,82 грн. - вимоги шостої черги.

Також, в ході попереднього засідання судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія». Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» у розмірі 121 787 009,93 грн. (119 937 009,93 грн. - основна заборгованість, 1 850 000,00 грн. - штрафні санкції).

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 83 310,00 грн. за подання заяви про відкриття провадження у справі та авансування грошової винагороди арбітражному керуючому та 4 962,00грн.- за подання заяви про додаткові грошові вимоги з віднесенням до вимог першої черги.

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Доказів наявності у боржника майна, що перебуває у заставі (іпотеці), суду не подано.

Відповідно до абзацу 2 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника.

Заяви з вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян до суду не надходили.

Станом на 27.03.2023 заяв від кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, поданий розпорядником майна на затвердження реєстр вимог кредиторів, додатково перевіривши правові підстави заявлення кредитором грошових вимог до боржника, господарський суд погоджується з розпорядником майна, щодо визнання кредиторських вимог, вважає за доцільне затвердити реєстр вимог кредиторів та закінчити попереднє засідання.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати кредитором у справі № 910/1516/22 по відношенню до боржника:

- Приватне акціонерне товариство «Газтранзит» з іноземними інвестиціями з грошовими вимогами на суму 336 673 912,36 грн., з яких 88 272,00 грн. - вимоги першої черги, 329 251 182,54 грн. - вимоги четвертої черги, 7 334 457,82 грн. - вимоги шостої черги.

2. Зобов`язати розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» у п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду уточнений реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Зобов`язати розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія» проаналізувати фінансову, господарську та інвестиційну діяльність боржника, його становище на товарних ринках; надати письмові докази про розмір активу та пасиву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нерудна компанія», наявну дебіторську заборгованість.

4. Зобов`язати розпорядника майна організувати проведення зборів кредиторів у відповідності до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, вирішити питання відносно подальшого розгляду справи та відповідні протоколи надати суду.

5. Встановити дату проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів: 06.04.2023.

6. Зобов`язати розпорядника майна надати суду звіт про свою діяльність в процедурі розпорядження майном з врахуванням вимог ст.ст. 44-49 Кодексу України з процедур банкрутства.

7. Визначити дату проведення підсумкового судового засідання у справі № 910/1516/22 на 24.04.2023 о 12:50 год. Засідання відбудеться у приміщені господарського суду м. Києва в залі судових засідань № 3 (корпус Б).

8. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного для їх подання, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

9. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі та розпоряднику майна.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 13.04.2023

Суддя А.В. Яковенко