РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/436/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Полікомбанк",

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Чернігівська обласна військова адміністрація,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України,

про визнання незаконними та скасування наказів

за участю представників учасників справи:

від позивача: Тарасовець М.П., голова правління; Марченко Н.І., адвокат;

від відповідача: Осмоловська Е.В.

від третьої особи на стороні позивача: Годун В.О.

від третьої особи на стороні відповідача: Святецький М.П.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством "Полікомбанк" подано позов до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування наказів, відповідно до якого позивач просить суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 "Про примусове відчуження приватного майна";

-визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №324 "Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу №208 від 06.06.2022 та визначення суб`єкта оціночної діяльності".

Дії суду щодо розгляду справи.

До подання позовної заяви 01.07.2022 Акціонерним товариством «Полікомбанк» подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник, в якості забезпечення позову Акціонерного товариства «Полікомбанк» про захист права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (приватної форми власності) загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46 , шляхом визнання незаконними рішень командира військової частини НОМЕР_1 , просить суд: заборонити представнику військової частини НОМЕР_1 вчиняти певні дії по виконанню наказу командира військової частину НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» та наказу від 29.06.2022 №321 «Про призначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження або вилучення майна», в тому числі, підписувати Акт про примусове відчуження або вилучення майна до вирішення справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.07.2022 у справі №927/387/22 частково задоволено заяву Акціонерного товариства "Полікомбанк" про забезпечення позову (подану до подання позовної заяви). Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони представнику військової частини НОМЕР_1 підписувати акт про примусове відчуження майна на виконання наказу командира військової частину НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 "Про примусове відчуження приватного майна" та наказу від 29.06.2022 №321 "Про призначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження або вилучення майна" до вирішення справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2022 позовну заяву вих. №1-06/618 від 08.07.2022 залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 25.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі № 927/436/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.09.2022; залучено до участі у справі Чернігівську обласну військову адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача; сторонам та третій особі встановлено процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору.

01.08. 2022 Військовою частиною НОМЕР_1 , подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову з проханням скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 01.07.2022 у справі №927/387/22.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2022 у справі №927/387/22 скасовано вжиті ухвалою суду від 01.07.2022 у справі №927/387/22, заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Полікомбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2022 у справі №927/387/22 та залишити без змін заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.07.2022 року у справі № 927/387/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 прийнято відмову Акціонерного товариства «Полікомбанк» від апеляційної скарги, закрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2022 у справі №927/387/22.

09.08.2022 від Акціонерного товариства «Полікомбанк» на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник, у якості забезпечення позову просить суд: заборонити представнику військової частини НОМЕР_1 вчиняти дії щодо виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» до вирішення справи по суті. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що відсутність заходів забезпечення позову призведе не тільки до позбавлення права власності Акціонерного товариства «Полікомбанк» на будівлю без вирішення питання про виплату справедливої компенсації, але й до порушення прав третіх осіб та клієнтів банківської установи, у зв`язку з припиненням діяльності Банку.

Ухвалою суду від 11.08.2022 заяву Акціонерного товариства "Полікомбанк" про забезпечення позову №1-06/742 від 09.08.2022 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Полікомбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2022 у справі №927/436/22 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Чернігівської області.

08.08.2022 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Чернігівської обласної військової адміністрації надійшли пояснення №05-07/4088 від 04.08.2022.

16.08.2022 від відповідача надійшло клопотання №1307 від 15.08.2022 про закриття провадження у справі з посиланням на те, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

31.08.2022 від позивача надійшла заява вих.№ 1-06/822 від 31.08.2022 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України. Заява обґрунтована тим, що розпорядником бюджетних коштів для виплати відшкодування за примусово відчужене майно є саме Міністерство оборони України. Крім того майно, примусово відчужене за рішенням військового командування, перейде у державну власність, в управління Міністерства оборони України, так як військова частина НОМЕР_1 може отримати в своє оперативне управління військове майно.

02.09.2022 від позивача надійшла заява № 1-06/831 від 01.09.2022 про зміну предмета позову, у якій заявник просить суд здійснити розгляд наступних позовних вимог у справі № 927/436/22 (з урахуванням їх зміни/доповнення): 1. Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» зі змінами та доповненнями. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності». 3. Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна». 4. Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акту про примусове відчуження майна».

05.09.2022 від позивача надійшло клопотання №1-06/833 від 02.09.2022 про витребування доказів судом (в порядку статті 81 ГПК України), у якому заявник просить суд витребувати у відповідача наступні документи: 1. Належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 №380 «Про внесення змін до наказу». 2. Належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 №380 «Про скасування наказів». 3. Належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна». 4. Належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акту про примусове відчуження майна».

У судове засідання 05.09.2022 прибули уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача.

У судовому засіданні 05.09.2022 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 13.09.2022, про що учасників справи повідомлено розписками, які наявні в матеріалах справи та ухвалою суду від 05.09.2022, якою визнано обов`язкову явку відповідача в судове засідання 13.09.2022.

Згідно з довідкою керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 05.09.2022 у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати відправка поштової кореспонденції тимчасово припиняється.

Ухвалою суду від 08.09.2022 всі матеріали справи №927/436/22 направлено до Північного апеляційного господарського суду. Розгляд справи № 927/436/22 зупинено до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Акціонерного товариства "Полікомбанк" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2022 та поверненню матеріалів справи № 927/436/22 до Господарського суду Чернігівської області. Повідомлено учасників справи, що підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою суду на 13.09.2022, не відбудеться в зв`язку з направленням всіх матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з довідкою керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 08.09.2022 у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати відправка поштової кореспонденції тимчасово припиняється, а тому ухвала суду від 08.09.2022 була направлена на електронні адреси позивача та третьої особи на стороні позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 у справі №927/436/22 прийнято відмову Акціонерного товариства "Полікомбанк" від апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2022 у справі №927/436/22, закрито апеляційне провадження у даній справі.

Матеріали справи повернулись до Господарського суду Чернігівської області 04.01.2023.

Ухвалою суду від 11.01.2023 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Провадження у справі поновлено. Підготовче засідання призначено на 23.01.2023.

Ухвала суду від 11.01.2023 отримана третьою особою на стороні позивача під розписку 13.01.2023, позивачем - 18.01.2023, відповідачем - 17.01.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 13.01.2023 №856, №864.

У судове засідання 23.01.2022 прибули уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача.

Ухвалою суду від 23.01.2022 прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Полікомбанк" про зміну предмету позову. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України (пр-кт Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168). Зобов`язано позивача направити Міністерству оборони України копії позовної заяви, заяви про зміну предмета позову з додатками листом з описом вкладення та надати суду докази про таке направлення. Встановлено Міністерству оборони України семиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи письмових пояснень з доданими до них доказами щодо позову. Встановлено позивачу і відповідачу 3-денний строк з дня отримання пояснень третьої особи для надання до суду та іншим учасникам справи відповіді на пояснення третьої особи. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 : від 09.08.2022 №380 "Про внесення змін до наказу"; від 09.08.2022 №380 "Про скасування наказів"; від 09.08.2022 №381 "Про примусове відчуження приватного майна"; від 11.08.2022 №384 "Про визначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження майна". Підготовче засідання відкладено на 09.02.2023 р. 10:00.

Ухвала суду від 23.01.2023 отримана представниками позивача та відповідача 25.01.2023 нарочно, що підтверджується їх особистими підписами на ухвалі про отримання; третьою особою на стороні позивача - під розписку 26.01.2023; третьою особою на стороні відповідача - 31.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 25.01.2023 №826.

26.01.2023 від позивача надійшла заява №1-06/141 від 26.01.2023 з додатком на виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2022.

30.01.2023 від відповідача надійшов лист №262 від 30.01.2023 з додатком на виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2022.

Ухвалою суду від 31.01.2023 задоволено заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та постановлено засідання, призначене на 09.02.2023 на 10:00, провести в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвала суду від 31.01.2023 отримана позивачем 31.01.2023, третьою особою на стороні позивача - 01.02.2023, третьою особою на стороні відповідача - 07.02.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 31.01.2023 №692, №714, №749.

Ухвала суду від 31.01.2023, направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві (АДРЕСА_3) повернулась до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

09.02.2023 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, підписані ЕЦП, у яких третя особа просить суд поновити строк на подання пояснень та врахувати їх під час вирішення справи по суті; закрити провадження у справі з тієї підстави, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. У випадку продовження розгляду справи по суті - відмовити у задоволенні позовної заяви позивача з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

У судовому засіданні 09.02.2023 взяли участь уповноважені представники позивача, відповідача та третіх осіб.

У судовому засіданні 09.02.2023 судом постановлено ухвалу про продовження встановленого судом строку для подання письмових пояснень третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 09.02.2023 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 22.02.2023 та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції. Суд зобов`язав представника третьої особи на стороні відповідача направити до суду клопотання про проведення всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції. Представник третьої особи підтвердив намір направлення зазначеного клопотання.

Про час та місце судового засідання 22.02.2023 представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача були повідомлені розписками від 09.02.2023, наявними в матеріалах справи.

10.02.2023 на електронну адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надійшла заява, підписана ЕЦП, від 09.02.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якій третя особа просить суд судове засідання 22.02.2023 та всі наступні судові засідання у даній справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

21.02.2023 від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача №1-06/271 від 20.02.2023, у якій вважає вимоги третьої особи, викладені у її поясненнях, безпідставними.

У судовому засіданні 22.02.2023 взяли участь уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання 22.02.2023 не прибув.

У судовому засіданні 22.02.2023 суд постановив ухвалу, якою за власною ініціативою продовжив позивачу строк для подання відповіді на пояснення третьої особи.

Щодо клопотання відповідача №1307 від 15.08.2022 про закриття провадження у справі (у зв`язку з відсутністю предмету спору, з огляду на те, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №208 та від 04.07.2022 №324 вже скасовані), суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки зазначені накази оскаржувались з дати їх прийняття, на дату подачі позову були чинними, їх скасування відповідачем не стосується періоду, який минув з моменту прийняття відповідного рішення до його скасування.

Також суд відмовляє у задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства оборони України про закриття провадження у справі (з тієї підстави, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), оскільки позов у даній справі спрямовано на захист права власності позивача.

У судовому засіданні 22.02.2023 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання третьої особи на стороні відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 22.02.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до розгляду по суті на 07.03.2023 та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції, про що третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача повідомлено ухвалою суду від 22.02.2023, направлену на її електронну адресу, а представників позивача і відповідача - розписками від 22.02.2023.

У судовому засіданні 07.03.2023 в режимі відеоконференцзв?язку, станом на 11:00, взяли участь уповноважені представники позивача, відповідача та третіх осіб - в залі суду, представник третьої особи: Міністерства оборони України - поза межами приміщення суду.

У зв`язку з оголошенням масштабної повітряної тривоги на території України, у тому числі в м.Чернігові станом на 14:20, судове засідання у справі 927/436/22 не відбулось, що підтверджується Актом №34-23 Щодо оголошення повітряної тривоги, за підписами керівника апарату суду та секретаря судового засідання.

Ухвалою суду від 07.03.2023 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи №927/436/22 на 30.03.2023, яка направлена позивачу та третім особам на їх електронні адреси, а відповідачу - засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 08.03.2023 №698.

30.03.3023 від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення вих.№790 від 29.03.2023.

У судовому засіданні 30.03.2023 в режимі відеоконференцзв?язку, взяли участь уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача - в залі суду, представник третьої особи: Міністерства оборони України - поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 30.03.2023 суд оголосив перерву до 07.04.2023 та повідомив сторони про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

06.04.2023 від позивача надійшла відповідь №1-06/518 від 06.04.2023 на додаткові пояснення відповідача.

У судовому засіданні 07.04.2023 в режимі відеоконференцзв?язку, взяли участь уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача - в залі суду, представник третьої особи на стороні відповідача - поза межами приміщення суду.

Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

У судовому засіданні 07.04.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи.

Позивач зазначив, що предметом позову у цій справі є накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 208 від 06.06.2022 "Про примусове відчуження приватного майна" та №324 від 04.07.2022 "Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу №208 від 06.06.2022 та визначення суб`єкта оціночної діяльності", якими передбачено примусове відчуження належної Полікомбанку будівлі загальною площею 4597 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46.

Підставою позову зазначено порушення права АТ «Полікомбанк» на одержання відповідної компенсації вартості примусово відчужуваного майна; перевищення повноважень командира військової частини при прийнятті ним рішення про примусове відчуження належного позивачеві майна та неврахування ним балансу інтересів держави (в особі військової частини), суспільного інтересу (невизначене коло юридичних та фізичних осіб - клієнтів банку) та інтересів особи приватного права - позивача у даній справі.

У заяві про зміну предмету позову вих №1-06/831 від 01.09.2022 позивач доповнив позовні вимоги новими (змінив предмет позову), доповнив підстави позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, а саме: зазначив про існування наказів командира військової частини НОМЕР_1 : №380 від 09.08.2022 "Про внесення змін до наказу", "Про скасування наказів"; №381 від 09.09.2022 "Про примусове відчуження приватного майна"; №384 від 11.08.2022 "Про визначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження майна". Тобто, як позовна заява, так і заява про зміну предмета позову, стосуються порушень законних інтересів позивача на мирне володіння нерухомим майном-нежитловою будівлею по вул. О. Молодчого, 46 у м. Чернігові .

В обґрунтування заявлених позовних вимог, викладених у позові (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) позивач посилається на те, що оскаржувані накази є: -незаконними, порушують законні інтереси Банку та прийняті з порушенням принципу пропорційності втручання в мирне володіння власністю; -видані з перевищенням повноважень, передбачених Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану"; -не передбачають компенсації за майно, що примусово відчужується, а роз`яснення власнику майна про його права на отримання компенсації не вирішує цього питання по суті, оскільки не містить умов та порядку її отримання); -виконання наказів призведе до порушення прав позивача та можливого припинення його діяльності.

Враховуючи заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, позивач просить суд: Визнати незаконними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності)

-від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» зі змінами та доповненнями;

-від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності»;

-від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна»;

-від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акту про примусове відчуження майна».

Суд розглядає справу з урахуванням зміни предмету позову.

Представник відповідача в судових засіданнях щодо заявлених позовних вимог заперечував. Відзиву на позов не надав. У клопотанні №1307 від 15.08.2022 про закриття провадження у справі відповідач просив суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки накази командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №208 та від 04.07.2022 №324 вже скасовані, заявлені вимоги позивача є не актуальними, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У додаткових поясненнях вих.№790 від 29.03.2023 відповідач вказує на те, що в період з 01.06.2022 по 30.06.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 Чернігівська область була визначена, як район ведення воєнних (бойових) дій, що дає право військовому командуванню самостійно здійснювати відчуження або вилучення майна без будь-яких погоджень з Чернігівською обласною військовою адміністрацією. Підставами вибору саме спірного об`єкту нерухомості слугувало те, що він знаходиться в центральній частині міста зі стратегічно зручною транспортною розв`язкою по відношенню до можливих у майбутньому наступальних дій ворога, має відповідну площу та умови, які б задовольнили потреби по розміщенню всього особового складу підрозділу. Пропонування іншого майна взамін того, яке відчужується, не було можливим через знищення практично всіх військових частин з дислокацією у м.Чернігів. Відповідачем було додержано вимоги законодавства та здійснено отримання висновку про вартість примусово відчуженого майна на дату його оцінки, що дає право позивачу після скасування правового режиму воєнного стану звернутися з заявою про отримання компенсації за примусово відчужене майно. Крім того, право власності на спірне майно перейшло до Міністерства оборони України, а тому визнання незаконним та скасування наказів не поновить попереднього становища позивача, шляхом повернення і відновлення його права власності на примусово відчужене майно. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Накази командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №208 та від 04.07.2022 №324, які позивач просить визнати незаконним та скасувати вже самостійно скасовані командиром військової частини НОМЕР_1 , отже предмет спору в цій частині відсутній.

Позивач у відповіді №1-06/518 від 06.04.2023 на додаткові пояснення відповідача зазначає, що підстави, зазначені в додаткових поясненнях відповідача, не є винятковими. Зазначені відповідачем обставини не стосуються невідкладних оборонних заходів, ґрунтуються на припущеннях щодо можливих наступальних дій ворога. Всі пропозиції Чернігівської ОВА щодо передачі відповідачу інших приміщень, відповідачем не були прийняті. Накази щодо примусового відчуження майна Полікомбанку, які є предметом спору у цій справі, не відповідають критеріями, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави в право особи на мирне володіння майном. Документи, якими б підтверджувалася наявність у відповідача або у Міністерства оборони України права користування вказаною земельною ділянкою, відповідачем не надавалися. Незалежно від інформації в Державному земельному кадастрі, зазначена земельна ділянка з 2012 року зарахована до земель запасу м.Чернігова, право користування нею на момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень належало позивачу. Станом на дату видання наказів від 06.06.2022 №208 та від 09.08.2022 №381 у м. Чернігові бойові дії не велися, тобто командиром в/ч НОМЕР_1 перевищені повноваження при виданні оспорюваних наказів. Накази Головнокомандувача від 01.07.2022 №184 та від 01.09.2022 №237 доводилися до відома лише особового складу та не проходили процедуру реєстрації в Міністерстві юстиції України, тобто не стосуються прав осіб приватного права. Відповідач неправомірно вчинив дії по реалізації оспорюваних рішень. Позивачем обрано достатній та ефективний спосіб захисту своїх прав. Спір між сторонами виник у зв`язку з незгодою позивача з рішенням командира в/ч НОМЕР_1 про примусове відчуження приватного права, а саме будівлі, розташованої за адресою: вул.О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013 . Між сторонами і на даний час існує спір про право.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Чернігівська обласна військова адміністрація у поясненнях №05-07/4088 від 04.08.2022 вказує на те, що Чернігівською обласною військовою адміністрацією не погоджувалося примусове відчуження нежитлової будівлі, яка перебуває в приватній власності ПАТ «Полікомбанк» та розташована за адресою: вул. Молодчого Олександра, буд. 46, м. Чернігів , оскільки примусове відчуження вказаного майна унеможливить здійснення ПАТ «Полікомбанк» господарської діяльності. При цьому повідомлено, що власник майна не заперечує проти примусового відчуження інших (альтернативних) приміщень, які перебувають в його власності та розташовані в м. Чернігові. Державна судова адміністрація України та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області зазначили, що частина приміщень будівлі за адресою: м. Чернігів, вул. Кирпоноса, буд. 16, які відповідають вимогам для функціонування банківських установ, використовується АТ «Ощадбанк». Решта приміщень будівлі не відповідають необхідним вимогам, тому були адаптовані до вимог інших органів, які там розміщуються, а саме, Територіального управління Державної судової адміністрація України в Чернігівській області, Територіального управління судової охорони в Чернігівській області, Чернігівського районного суду, Національного банку України, Державної установи «Інформаційні судові системи».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, у письмових поясненнях зазначила, що в розумінні Закону України "Про правовий режим воєнного стану" командир військової частини НОМЕР_1 є органом військового управління, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану. Командиром військової частини НОМЕР_1 видано оспорювані накази, а також підписано Акт про примусове відчуження майна від 12.08.2022, у якому присутні всі реквізити, імперативність яких визначена Законом та який не містить порядку чи умов для здійсненні виклику/повідомлення представника для складання та підписання акту про примусове відчуження акцій підприємства. Натомість Закон передбачає альтернативні процедури для випадків, коли власник майна присутній при складенні акту, так і для випадків, коли такий власник відсутній, не встановлюючи при цьому жодної пріоритетності між ними. Закон (у редакції на момент виникненні спірних правовідносин) передбачає право військового командування на примусове відчуження або вилучення майна без погодження з відповідними органами. Приймаючи до уваги, що оскаржувані позивачем накази були видані суб`єктом владних повноважень в умовах режиму воєнного стану, даний спір не підвідомчий господарському суду, оскільки є публічно-правовим, а тому третя особа: Міністерство оборони України просить суд закрити провадження з підстави, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. У випадку продовження розгляду справи по суті - відмовити у задоволенні позову з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Позивач у відповіді на пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача №1-06/271 від 20.02.2023 вважає зазначені вимоги безпідставними з огляду на наступне: -дії командира в/ч НОМЕР_1 з примусового відчуження приватного майна Полікомбанку повинні бути узгодженими із позицією Чернігівської обласної військової адміністрації щодо такого майна; -факт нез`явлення уповноважених представників Полікомбанку, є таким що не відповідає дійсності; -станом на 09.08.2022 місто Чернігів не було розташоване в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебували в тимчасовій окупації; -станом на 09.08.2022 (дата видачі оспорюваного наказу) та 12.08.2022 (дата підписання акту про примусове відчуження приватного майна) до територій на яких ведуться бойові дії було віднесено лише Новгород-Сіверську, Семенівську, Сновську та Городнянську територіальні громади. Дії командира в/ч НОМЕР_1 повинні були погоджуватися із Чернігівською обласною військовою адміністрацією; -твердження про те, що предметом спору є оскарження актів позивача щодо примусового відчуження нерухомого майна є помилковим; -предметом розгляду у цій справі є незгода позивача з правом на видачу спірних наказів без погодження із Чернігівською обласною військовою адміністрацією в умовах відсутності м. Чернігова в переліку районів проведення воєнних (бойових) дій або які перебували в тимчасовій окупації та позбавленням права власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Позивач оспорює накази командира в/ч НОМЕР_1 , які є правовими актами індивідуальної дії, які породжують права й обов`язки для позивача, як особи, якій вони адресовані. Спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Акціонерне товариство "Полікомбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи 19356610) зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 08.06.2022, номер запису 043000853; види економічної діяльності: 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (основний), 64.91 фінансовий лізинг; особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, є керівник - Тарасовець Микола Павлович, який є представником Банку; наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи - відсутня, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідну інформацію (а.с.17 т.1).

Акціонерне товариство "Полікомбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи 19356610, код банку МФО 353100) внесено до Державного реєстру банків 18.08.1994, реєстраційний номер №249, номер запису про право юридичної особи на здійснення банківської діяльності 152 (а.с.16 т.1).

Відповідно до п. 8.4.4., 8.4.5. Статуту Акціонерного товариства "Полікомбанк" (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Полікомбанк" (протокол від 03.02.2022 №80), Правління Банку очолює Голова Правління, який керує роботою Правління Банку. Голова Правління діє без довіреності від імені Банку, зокрема, представляє його інтереси у всіх підприємствах, організаціях та установах в Україні та за кордоном.

Позовна заява вих№1-06/618 від 08.07.2022, заяви у даній справі, в тому числі відповідь на пояснення на пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача №1-06/271 від 20.02.2023, підписані зі сторони позивача - Головою Правління Миколою Тарасовцем.

06.06.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) майором ОСОБА_1 видано наказ №208 "Про примусове відчуження приватного майна", яким наказано: 1. Здійснити примусове відчуження нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеною літ.А-7, загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46, номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078, та належить Публічному акціонерному товариству "Полікомбанк" (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна), , ІНП 64. 2) Голові Публічного акціонерного товариства "Полікомбанк" або уповноваженій особі, у відповідності до вимог статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» провести оцінку майна, нежитлової будівлі (приватної форми власності), що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46 та надати звіт про оцінку майна в строк до 20 червня 2022 року. 3. Право на підписання акта відчуження майна від імені військового командування в особі військової частини НОМЕР_1 залишаю за собою. 4. Підписання акта про відчуження майна та передачу будівлі здійснити в строк до 04 липня 2022 року. 5. Відповідно до вимог частини 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» даний наказ вважати обов`язковим до виконання (витяг з наказу №208 від 06.06.2022 (а.с.8 т.1).

У позовній заяві позивач зазначає, що витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» отримано Банком 07.06.2022.

29.06.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 видано наказ №321 від 29.06.2022 "Про визначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження або вилучення майна", яким наказано: 1. Визначити місце підписання уповноваженими особами Публічного акціонерного товариства "Полікомбанк" (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна, , ІНП 64) та військовим командуванням, в особі командира військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_1 , акта про примусове відчуження майна за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46 . 2. Визначити дату підписання вказаними вище особами акта про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 року №998) 04 липня 2022 року о 10:00 (витяг з наказу №321 від 29.06.2022 (а.с.9 т.1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу №208 від 06.06.2022 та визначення суб`єкта оціночної діяльності» наказано: 1. Залучити до проведення оцінки майна нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеною літ. А-7 загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою; Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46 , номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078, що належить Публічному Акціонерному Товариству «Полікомбанк» (юридична адреса: вул. О. Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна , ІПН 64) суб`єкта оціночної діяльності - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київський, Черкаській та Чернігівській областях (Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області), (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43) у відповідності до частини 2 статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». 2. Оцінку майна Регіональним відділення Фонду державного майна України по Київський, Черкаській та Чернігівській областях (Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області) провести у строк до 11.07.2022 року. 3. У разі відсутності згоди власника майна на проведення оцінки, суб`єкту оціночної діяльності провести таку оцінку самостійно. 4. Вважати таким, що втратив чинність наказ №321 від 29.06.2022. 5. Внести зміни до пункту 4 наказу №208 від 06.06.2022 замість слів: «в строк до 04 липня 2022 року» читати: «в строк до 15 липня 2022 року». 6. Відповідно до вимог частини 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» даний наказ вважати обов`язковим до виконання (витяг з наказу №324 від 04.07.2022 (а.с.10 т.1).

Право власності Полікомбанку на нежитлову будівлю (приватної форми власності) загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою; Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд. 46, підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.12.2015, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г., зареєстрованим у реєстрі за №1599 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2015 (а.с.12-15 т.1).

Чернігівська обласна військова адміністрація у листі №01-01-29/2382 від 06.06.2022, адресованого військовій частині НОМЕР_1 , не погодила примусове відчуження нежитлової будівлі, яка перебуває в приватній власності Публічного акціонерного товариства "Полікомбанк" та розташована за адресою: вул. Олександра Молодчого, буд. 46, м. Чернігів , з огляду на те, що за місцем розташування вказаної будівлі зареєстровано місцезнаходження Публічного акціонерного товариства "Полікомбанк" і ця адреса зазначена у ліцензійних та інших дозвільних документах, на підставі яких вказаною юридичною особою здійснюється господарська діяльність. Примусове відчуження вказаного майна унеможливить здійснення Публічним акціонерним товариством "Полікомбанк" господарської діяльності, переважним видом якої є реалізація на території Чернігівської області розрахунково-касового обслуговування підприємств та організацій, фізичних осіб-підприємців, а також зарплатних, депозитних та кредитних проєктів. Додатково повідомлено про те, що власник не заперечує проти примусового відчуження альтернативних приміщень, що розташовані в місті Чернігові та які перебувають в його власності, перелік та адреси яких у кількості 7 наведено у даному листі (а.с.11 т.1).

Матеріали справи містять лист Державної судової адміністрації України №14-6259/22 від 25.07.2022, адресований Міністерству економіки України, Чернігівській обласній військовій адміністрації та Акціонерному товариству «Полікомбанк» та лист №01-15/524/22-вих від 07.07.2022, адресований Чернігівській обласній військовій адміністрації про розгляд питання обміну будівлями АТ «Полікомбанк» та Державної судової адміністрації України або передачу в оренду АТ «Полікомбанк» частини відповідної будівлі (а.с.88,89 т.1).

09.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 видано наказ №380 «Про скасування наказів», яким враховуючи неможливість реалізації наказів №208 від 06.06.2022, №321 від 29.06.2022, №324 від 04.07.2022, №338 від 15.07.2022 у викладених редакціях, наказано скасувати накази №208 від 06.06.2022, №321 від 29.06.2022, №324 від 04.07.2022, №338 від 15.07.2022, як не реалізовані (витяг з наказу №380 від 09.08.2022 (а.с.8 т.2).

09.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 видано наказ №381 «Про примусове відчуження приватного майна», яким наказано: 1. Здійснити примусове відчуження нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеною літ. А-7 загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд.46 , номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078, що належить Публічному акціонерному товариству «Полікомбанк» (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна) , ІПН 64. 2. Залучити до проведення оцінки даного майна суб?єкта оціночної діяльності (суб?єкта господарювання). У разі відсутності згоди власника майна на проведення оцінки, суб?єкту оціночної діяльності провести таку оцінку самостійно. 3. Публічному акціонерному товариству «Полікомбанк» визначити коло осіб уповноважених на підписання акту про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998). Право підписання акта примусового відчуження майна від імені військового командування в особі військової частини НОМЕР_1 залишаю за собою. 4. Роз?яснити власнику майна, що компенсація та порядок її отримання за примусово відчужене майно визначена статтями 10,11 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17 травня 2012 року, №4765-VI та постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998. 5. Підписання акта про примусове відчуження майна здійснити в строк до 15 серпня 2022 року. 6. Відповідно до вимог частини 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» даний наказ вважати обов?язковим до виконання (витяг з наказу №381 від 09.08.2022 а.с.9 т.2).

11.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 видано наказ №384 "Про визначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження майна", яким наказано: 1. Визначити місце підписання уповноваженими особами Публічного акціонерного товариства «Полікомбанк» (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна, , ІПН 64) та військовим командуванням в особі командира військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_1 , акта про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998) за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 36 . 2. Визначити дату підписання вказаними вище особами акта про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998) 12 серпня 2022 року о 10:00 (витяг з наказу №384 від 11.08.2022 а.с.10 т.2).

Матеріали справи містять накази Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», якими визначено Чернігівську область, як район ведення бойових дій: №184 від 01.07.2022 (з 01.06.2022 по 30.06.2022); №212 від 01.08.2022 (з 01.07.2022 по 31.07.2022); №237 від 01.09.2022 (з 01.08.2022 по 10.08.2022 та з 11.08.2022 по 31.08.2022) (а.с.11-13 т.2).

12.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 видано наказ №388 «Про створення комісії» для фіксування факту неявки уповноважених осіб Публічного акціонерного товариства «Полікомбанк», визначеною наказом командиром військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №384 для підписання акта про примусове відчуження майна, а саме нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеною літ. А-7 загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд.46 , номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078 (витяг з наказу №388 від 12.08.2022 ( а.с.67 т.2).

12.08.2022 комісією військової частини НОМЕР_1 складно Акт фіксування неявки уповноважених осіб Публічного акціонерного товариства «Полікомбанк» для підписання акта про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.0.2012 №998), у якому підтверджено, що уповноважені особи Публічного акціонерного товариства «Полікомбанк» у визначене місце та час, встановлене наказом командиром військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №384 не з?явились для підписання акта про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998). Зазначені дії Комісія кваліфікує, як відсутність особи, у якої відчужується майно або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження майна, а тому такий акт складається без її участі, відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (а.с.64 т.2).

Акт про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998) - нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеної літ. А-7 загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд.46 , номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Полікомбанк» (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна, , ІПН 64), підписано командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 12.08.2022 о 10:15. У зазначеному Акті вказано, що оцінку майна проведено суб?єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Консалтингова група «Агро-Експерт», що діє на підставі сертифіката ФДМУ від 08.09.2020 №809/20, Договору №220809-00 від 09.08.2022 на замовлення військової частини НОМЕР_1 , оцінювач ОСОБА_3 . За результатами оцінки майна складено звіт про незалежну оцінку вартості зазначеної нежитлової будівлі, дата завершення складання звіту 11.08.2022, дата оцінки станом на 09.08.2022. Ринкова вартість об?єкта оцінки станом на 09.08.2022 становить 63 751 000,00 грн. На момент підписання цього акта попереднього повного або часткового відшкодування вартості майна не проводилось (а.с.65-66 т.2).

Матеріали справи містять Довідку щодо районів ведення воєнних (бойових) дій станом на 07:00 12.08.2022, датовану 12.08.2022, за підписом начальника Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_6, в переліку яких зазначено Чернігівську область (а.с.68 т.2).

Позивачем додано до матеріалів справи Акт від 12.08.2022, за підписами Голови Правління Полікомбанку Тарасовця М.П., адвоката Марченко Н.І., громадянина ОСОБА_5 про те, що зазначені особи, відповідно до наказу командиру військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №384 прибули 12.08.2022 о 10:00 до будівлі за адресою: вул. Гетьмана Полуботка, №36 в м.Чернігові . Під час перебування біля вказаної будівлі з 10год 00хв. до 10год 15хв. до Тарасовця М.П. ніхто не підійшов, двері до під?їздів та ворота до паркінгу не відчинив (а.с.95 т.2).

Голова Правління Полікомбанку Тарасовець М. листом №1-06/765 від 12.08.2022 повідомив командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про те, що у відповідності до наказу від 11.08.2022 №384 він прибув 12.08.2022 о 10:00 за адресою м.Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, №36 для вирішення питання щодо підписання акта про примусове відчуження належної Полікомбанку будівлі, проте під час перебування біля вказаної будівлі з 10год 00хв. до 10год 15хв. ніхто з представників військової частини за вказаною адресою не з?явився, про що було складно відповідний акт. У листі зазначено про прохання повідомити, чи відпала необхідність у підписанні такого акта, або про місце та час підписання акту про примусове відчуження будівлі Полікомбанку (а.с.96-98 т.2).

За доводами позивача, викладеними у позові, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, оспорювані накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» зі змінами та доповненнями; від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності»; від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна»; від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акта про примусове відчуження майна» є незаконними та такими, що порушують право власності Банку та його законні інтереси на мирне володіння власністю, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.

За приписами ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.04.2022 на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.05.2022 на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21.11.2022 на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19.02.2023 на 90 діб.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.1,2 ст.3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (на дату виникнення спірних правовідносин), військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України» (на дату виникнення спірних правовідносин) визначає таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Частинами 1,2 статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

Згідно з ч.5 ст. 6 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (на дату виникнення спірних правовідносин), право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

За приписами ч.1,2,5 ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (на дату виникнення спірних правовідносин), про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Статтею 9 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" (на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на відшкодування вартості майна (далі - компенсація) у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці.

Положенням про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 562, визначено загальні засади функціонування та використання інформаційної системи формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (далі - інформаційна система), основні функції уповноваженого суб`єкта та користувачів інформаційної системи, механізм фінансування її роботи (далі - Положення).

Пунктом 7 Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що в інформаційну систему вносяться дані про територіальні громади, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також територіальні громади, які змінили або втратили такий статус.

Згідно з п.9 Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обласні, Київська міська військові адміністрації невідкладно вносять в інформаційну систему пропозиції щодо надання територіальним громадам статусу таких, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також щодо зміни або втрати такого статусу шляхом заповнення електронних полів, визначених адміністратором інформаційної системи. Міноборони невідкладно погоджує такі пропозиції чи відхиляє їх із зазначенням причини.

У відповідності до п.10 Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Мінреінтеграції невідкладно затверджує пропозиції щодо надання територіальним громадам статусу таких, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також щодо зміни або втрати такого статусу чи відхиляє такі пропозиції із зазначенням причини. Територіальні громади набувають відповідного статусу з дати затвердження Мінреінтеграції зазначених пропозицій.

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 станом на відповідну дату.

Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Щодо юрисдикції та підвідомчості спору.

Згідно з положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За приписами ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, юридичні особи, мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її суб`єктивне право порушене, не визнано чи оспорюється, а об`єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Юрисдикція - це компетенція судових органів із розгляду, зокрема, господарських чи адміністративних справ.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з ч.3,4,5 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В основу визначення підвідомчості покладено три критерії: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірного правовідношення.

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України

Виходячи з приписів п.6, 13 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

-справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

-вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Виходячи з приписів Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, крім тих, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1,8 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

У свою чергу, хоча участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового, однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Верховний Суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У постановах від 06.11.2019 № 756/4477/18 та від 23.10.2019 у справі № 352/536/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - юридичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права ( постанова Верховного Суду від 14.02.2023 у справі №904/868/22).

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його право власності, а тому у позивача виникла необхідність захисту своїх цивільних прав, у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовом у даній справі. Зважаючи на те, що у даній справі спір фактично пов`язаний з реалізацією цивільних прав позивача, компетентним судом для вирішення спору є суд господарської юрисдикції.

Вищезазначене спростовує доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства оборони України про те, що даний спір не підвідомчий господарському суду, оскільки є публічно-правовим.

Щодо твердження відповідача про відсутність предмету спору у зв?язку із скасуванням спірних наказів №208 від 06.06.2022 та №324 від 04.07.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №380 від 09.08.2022 «Про скасування наказів», суд зазначає наступне.

Виходячи з приписів абзацу 3 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, визнання недійсним акта, який суперечить законодавству, є способом захисту прав і законних інтересів суб?єктів господарювання.

Судом встановлено, що предметом даного спору, обґрунтованого позивачем, є в тому числі, визнання незаконними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №208 від 06.06.2022 «Про примусове відчуження приватного майна»; №324 від 04.07.2022 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №380 від 09.08.2022 видано наказ «Про скасування наказів», яким наказано скасувати, зокрема, накази №208 від 06.06.2022, №324 від 04.07.2022, як не реалізовані.

Суд зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №380 від 09.08.2022 «Про скасування наказів» не стосується періоду, який минув з моменту винесення оспорюваних наказів №208 від 06.06.2022, №324 від 04.07.2022 до їх скасування, на дату подачі позову вказані накази були чинними, що не свідчить про відсутність предмету спору. У разі встановлення незаконності оспорюваних наказів, такі накази суд може визнати незаконними та скасувати їх, що створює наслідки з дати (моменту) прийняття цих наказів.

Отже, твердження відповідача про відсутність предмету спору у зв?язку із скасуванням наказів, є безпідставним.

Щодо визнання незаконними та скасування наказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються засобами, визначеними ч.2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні було введено воєнний стан (строк дії якого триває), у зв`язку із введенням якого, з урахуванням положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, примусово відчужувати або вилучати майно - за рішенням військового командування, погодженим, зокрема, з обласною/районною державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради; без погодження із зазначеним органом лише у місцевостях, де ведуться бойові дії (ч.1,2 ст.4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Оскільки, примусове відчуження майна або його вилучення в юридичних осіб є заходом правового режиму воєнного стану в межах тимчасового обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб, що передбачено чинним законодавством, а тому такі заходи не можуть бути розціненими як порушення законних інтересів юридичних осіб шляхом втручання в їх мирне володіння майном.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилаючись на приписи п.9,10 Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 562 та Переліки територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.05.2022, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу від 31.05.2022 №104) та станом на 30.05.2022, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу від 01.06.2022 №105), вказує на те, що м. Чернігів на момент виникнення спірних правовідносин не було розташоване в районі проведення воєнних (бойових) дій, отже примусове відчуження спірного майна повинно було відбуватись за рішенням військового командування, погодженим, зокрема, з Чернігівською обласною військовою адміністрацією, яка його не погоджувала.

Виходячи з приписів ч.3 ст. 16 Закону України «Про національну безпеку України» повноваження Головнокомандувача Збройних Сил України затверджуються Президентом України.

Указом Президента України №123/2020 від 27.03.2020 визначено перелік питань, що входять до повноважень Головнокомандувача Збройних Сил України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Частиною 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що територіальні громади, на територіях яких ведуться бойові дії, а також населені пункти, які є оточеними, визначаються відповідними обласними військовими адміністраціями за погодженням з Генеральним штабом Збройних Сил України.

Відповідачем додано до матеріалів справи накази Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», якими визначено Чернігівську область, як район ведення бойових дій: №184 від 01.07.2022 (з 01.06.2022 по 30.06.2022); №212 від 01.08.2022 (з 01.07.2022 по 31.07.2022); №237 від 01.09.2022 (з 01.08.2022 по 10.08.2022 та з 11.08.2022 по 31.08.2022).

Міністерством оборони України надано Довідку щодо районів ведення воєнних (бойових) дій станом на 07:00 12.08.2022, датовану 12.08.2022, за підписом начальника Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_6, у переліку яких зазначено Чернігівську область.

Виходячи з приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», командир військової частини НОМЕР_1 є органом військового управління, якому згідно з цим Законом надано право разом, зокрема, з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, в тому числі примусово відчужувати або вилучати майно.

Оскільки, станом на момент виникнення спірних правовідносин (видачу спірних наказів) Чернігівська область наказами Головнокомандувача Збройних Сил України була визначена як район ведення бойових дій, а тому відповідач в особі командира військової частини НОМЕР_1 , міг самостійно винести рішення без погодження, зокрема, з обласною військовою адміністрацією, про примусове відчуження майна або вилучення майна, яке перебуває у приватній або комунальній власності для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що оскаржувані накази видано з перевищенням повноважень, передбачених Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Твердження позивача про те, що накази Головнокомандуючого ЗСУ видавалися пізніше, ніж приймалися командиром в/ч НОМЕР_1 відповідні накази про примусове відчуження; у вказаних наказах Головнокомандуючого ЗСУ відсутнє посилання на ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»; вони доводились до відома лише особового складу та не є нормативним актом, який може стосуватися осіб приватного права судом до уваги не приймаються з огляду на те, що надані відповідачем накази Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» №184 від 01.07.2022, №212 від 01.08.2022, №237 від 01.09.2022 видані ним у відповідності до наданих йому повноважень. Крім того, примусове відчуження спірного майна фактично відбулося 12.08.2022 на підставі Акта про примусове відчуження майна, складеного на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №381 від 09.08.2022 «Про примусове відчуження приватного майна».

Також суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 №172 внесено зміни до п.13 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731, доповнивши його абзацом такого змісту: "У невідкладних випадках, пов`язаних із введенням в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану, що потребують негайного прийняття рішення, суб`єкт нормотворення може видати відповідний нормативно-правовий акт без узгодження із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами."

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується.

Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду.

Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна (ч.2- 4, 6 ст. 353 Цивільного кодексу України).

Пунктом 40 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 (зі змінами) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

З матеріалів справи слідує, що на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №381 від 09.08.2022 «Про примусове відчуження приватного майна» 12.08.2022 було складено Акт про примусове відчуження майна (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998) - нежитлової будівлі (приватної форми власності) позначеної літ. А-7 загальною площею 4597,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Молодчого Олександра, буд.46, номер запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12655078, власником якого є Публічне акціонерне товариство «Полікомбанк» (юридична адреса: вул. О.Молодчого, 46, м. Чернігів, 14013, Україна, , ІПН 64).

Зазначений Акт про примусове відчуження майна містить інформацію про оцінку майна, за результатами якої складено звіт про незалежну оцінку вартості зазначеної нежилової будівлі, ринкова вартість якої станом на 09.08.2022 становить 63 751 000,00 грн.

Крім того, в Акті про примусове відчуження майна зазначено, що на момент підписання цього акту попереднього повного або часткового відшкодування вартості майна не проводилось.

Акт про примусове відчуження майна від 12.08.2022 складний у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 №998 «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», а отже є достатнім документом для державної реєстрації речових прав новим власником в умовах воєнного стану.

Акт про примусове відчуження майна від 12.08.2022 був наданий в підготовчому засіданні, цей акт в судовому порядку позивачем не оскаржувався, не визнавався недійсним в судовому порядку, докази щодо спростування або встановлення недостовірними результатів примусового відчуження майна в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи особливості правового режиму воєнного стану та те, що спеціальним законом визначено, що право державної власності на примусово відчужене або вилучене майно виникає з дати підписання акта, такий акт є правовстановлюючим документом та підтверджує виникнення відповідного речового права у нового власника.

Доводи позивача про те, що оспорювані накази не передбачають компенсації за майно, що примусово відчужується, а роз?яснення власнику майна про його права на отримання компенсації не вирішує цього питання по суті, оскільки не містить умов та порядку її отримання судом до уваги не приймаються з огляду на те, що приписи п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачають умови як попереднього, так і наступного повного відшкодування вартості примусово відчуженого майна. Порядок отримання компенсації за примусово відчужене майно встановлено ст.11 цього ж Закону.

Так частинами 1,2 ст.11 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено, що попереднє повне відшкодування вартості примусово відчуженого майна здійснюється на підставі документа, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проведена у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Для отримання наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна.

Отже, законодавство (чинне на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає як попередню, так і наступну компенсацію за примусово відчужене майно, яка здійснюється на підставі висновку про вартість майна на дату його оцінки, та за якою позивач, після скасування правового режиму воєнного стану, вправі звернутися із заявою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуження майна на підставі Акту про примусове відчуження майна.

Стосовно твердження відповідача про обрання позивачем неефективного способу захисту суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту цивільний прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.20 Господарського кодексу України.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з?ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб ефективний захист порушеного права. Верховенство права, як основоположний принцип господарського судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги.

За результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного право, якщо воно мало місце.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (§ 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 203/5561/16, від 26.10.2022 у справі № 161/2915/20, від 26.10.2022 у справі № 570/2615/17.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 по справі № 826/7380/15.

Судове рішення повинно сприйматися сторонами та суспільством у цілому як таке, що може бути ефективно реалізованим.

Суд застосовує спосіб захисту не з власної ініціативи, а відповідно до тих позовних вимог, які заявила сторона.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що «звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, що не вимагає їх формулювання дослівно тими словосполученнями, які застосував законодавець у ст. 16 Цивільного кодексу України. Головним є змістовне наповнення обраного позивачем способу захисту, яке визначається судом з прийняттям до уваги його правових обґрунтувань.

Ефективність оцінюється лише з позиції інтересів особи, яка зазнала порушення: суд визначає, чи призведе застосування цього способу до відновлення права або чи здатне компенсувати його застосування порушене право.

Судовою практикою сформована наступна формула вирішення питання про ефективність: «...права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з?ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом» (§ § 6.5- 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

У цьому позові позивач просить суд визнати незаконними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) -від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» зі змінами та доповненнями; -від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності»; -від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна»; -від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акту про примусове відчуження майна».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту передбачений чинним законодавством та присутній серед установлених 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав та інтересів, тобто є належним. На дату подачі позову вибраний позивачем засіб захисту був ефективним, оскільки був адекватним наявним обставинам та забезпечував поновлення прав позивача.

За приписами ч.1 с т. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності господарського судочинства закріплений у ст.2,13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постановах від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У порушення зазначених приписів позивачем не доведено належними та допустимими доказами можливості припинення діяльності банку в результаті виконання оспорюваних наказів ( у позивача наявне інше нерухоме майно перелік якого наведено у листі Чернігівської обласної військової адміністрації від 06.06.2022 №01-01-29/2382), та того, що визначена суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова фірма «Агро-Експерт» (діє на підставі сертифіката ФДМУ від 08.09.2020 №809/20) ринкова вартість вилученої нежитлової будівлі в 63 751 000 грн станом на дату оцінки 09.08.2022 є заниженою і позивач несе надмірний тягар.

При винесенні рішення суд також враховує, що оспорювані накази прийняті відповідачем в зв`язку з тим, що в результаті бойових дій всі військові частини з дислокацією у м. Чернігові були знищені або частково знищені. Отже відповідачем дотримано баланс інтересів держави, суспільства і позивача: необхідність розміщення військової частини на яку відповідно до Конституцій України покладено оборону України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності; визначено розмір компенсації вилученого майна порядок отримання якого встановлено Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Всебічно та об`єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що доводи відповідача та надані ним докази є більш вірогідними у порівнянні з доказами наданими позивачем.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову про визнання незаконними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №208 «Про примусове відчуження приватного майна» зі змінами та доповненнями; від 04.07.2022 №324 «Про скасування наказу №321 від 29.06.2022, внесення змін до наказу від 06.06.2022 № 208 та визначення суб`єкта оціночної діяльності»; від 09.08.2022 №381 «Про примусове відчуження приватного майна»; від 11.08.2022 №384 «Про визначення місця та часу підписання акту про примусове відчуження майна» - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.04.2023.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Ю.В. Федоренко