УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження

м. Київ

13.04.2023Справа № 910/12120/13

Господарський суд міста Києва, у складі головуючого судді Бондаренко-Легких Г. П., суддів - Бойка Р.В., Васильченко Т.В., розглянувши матеріали справи №910/12120/13

За заявою Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі №910/12120/13

За позовом Служби безпеки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Компанія Ді Сі»

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 88 670, 40 грн

За участі представників сторін:

Від позивача (стягувача): Єфіменко О. І. - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

Від відповідача (боржника): не прибув;

Від заявника (ДВС): не прибув;

Від заінтересованої особи (ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі»): не прибув;

Від заінтересованої особи (ТОВ «Надія-3000»): Гайдар С. А. - адвокат, ордер серії АА №0027654 від 27.03.2023.

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 88 670 гривень 40 копійок.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/12120/13 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" на користь Служби безпеки України пеню у розмірі 3 592, 50 грн., штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44 335, 20 грн., штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126 672, 00 грн. та судовий збір у розмірі 3492, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/12120/13 змінено в частині стягнення пені, в іншій частині рішення залишено без змін.

Викладено пункти 1, 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

" 1. Позов Служби безпеки України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" (12160, м.Київ, просп. Воз`єднання , будинок 1; ) на користь Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 33; ) пеню у розмірі 44 335 (сорок чотири тисячі триста тридцять п`ять) грн. 20 коп., штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 44 335 (сорок чотири тисячі триста тридцять п`ять) грн. 20 коп., штраф за поставку неякісного товару в розмірі 126 672 (сто двадцять шість тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп. та судовий збір за подання позовної у розмірі 4 306 (чотири тисячі триста шість) грн. 85 коп."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" (12160, м. Київ, просп. Воз`єднання , будинок 1; ) на користь Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 33; ) 913 (дев`ятсот тринадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.»

06.04.2015 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 17 березня 2015 року у справі № 910/12120/13, яка набрала законної сили 17 березня 2015 року, видано наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі №910/12120/13 залишено без змін.

17.03.2023 року через загальний відділ діловодства господарського суду (канцелярію) від державного виконавця Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження по справі №910/12120/13, а саме про заміну боржника у виконавчому провадження № НОМЕР_1 - ТОВ "ВП "Компанія Ді Сі" на трьох боржників: основного - ТОВ "ВП Компанія Ді Сі" та двох субсидіарних ТОВ "ВО "Воєнторг Ді Сі" та ТОВ "Надія-3000".

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.03.2023 справу №910/12120/13 передано на розгляд у складі головуючого судді Чинчин О. В., суддів - Васильченко Т.В., Цюкало Ю. В.

Розпорядженням керівника апарату №05-23/252/23 від 17.03.2023, у зв`язку із закінченням терміну повноважень у судді Цюкала Ю. В. призначено потворний автоматизований розподіл матеріалів судової справи №910/12120/13.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023, розгляд справи №910/12120/13 визначено у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів - Васильченко Т.В., Бойка Р. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у складі головуючого судді Чинчин О. В., суддів - Васильченко Т.В., Бойка Р, В. призначено розгляд заяви Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження по справі №910/12120/13 на 29.03.2023 о 12:30.

27.03.2023 суддею Господарського суду міста Києва Чинчин О.В. заявлено самовідвід від розгляді справи № 910/12120/13, який задоволений ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023, матеріали справи № 910/12120/13 передано уповноваженій особі апарату суду для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи № 910/12120/13.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2023 справу передано на розгляд головуючого судді Бондаренко-Легких Г. П., суддів - Васильченко Т.В., Бойка Р. В.

Фактично матеріали справи №910/12120/13 разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження були передані на сектор головуючого судді Бондаренко - Легких Г.П. лише 29.03.2023.

З огляду на зазначене, у зв`язку зі зміною складу суду, розгляд заяви Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження, призначений ухвалою від 20.03.2023 в судовому засіданні на 29.03.2023 о 12:30 не відбувся.

28.03.2023 року від представника заінтересованої особи - ТОВ "Надія 3000" надійшли заперечення на заяву дніпровського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у складі головуючого судді Бондаренко-Легких Г. П., суддів - Васильченко Т. В., Бойка Р. В. прийнято заяву Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження № 910/12120/13 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Бондаренко-Легких Г.П., судді Бойко Р.В. та Васильченко Т.В., призначено судове засідання з розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження на 13.04.2023.

Про нову дату розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження повідомлено заявника (Дніпровський відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та заінтересованих осіб (Службу безпеки України, ТОВ "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі", ТОВ "Виробниче об`єднання "Воєнторг Ді Сі", ТОВ "Надія-3000"), про що наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

11.04.2023 до суду від Служби безпеки України надійшли пояснення на заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

13.04.2023 до суду від Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження без участі органу ДВС.

В судове засідання 13.04.2023 прибули представник стягувача (Служби безпеки України) та представник заінтересованої особи (ТОВ «Надія-3000»), представники боржника (ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі»), заінтересованої особи (ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі») та заявника (органу ДВС) не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, проте їх неявка в силу ч. 3 ст. 344 ГПК України не перешкоджає розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Представник стягувача просив заяву державного виконавця задовольнити, представник заінтересованої особи просив відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Розглянувши заяву Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження № 910/12120/13, та заслухавши позиції сторін щодо поданої заяви, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, з огляду на наступне:

Згідно частин 1-3 статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Як зазначено судом вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015 року - рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/12120/13 змінено в частині, та позов Служби безпеки України задоволено повністю.

06.04.2015 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 17 березня 2015 року у справі № 910/12120/13, яка набрала законної сили 17 березня 2015 року, видано наказ.

Доводи державного виконавця органу ДВС щодо поданої заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

(1) постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі №910/12120/13 встановлено факт порушення підприємством ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» за договором поставки товарів від 08.06.2012 №12/59 господарського зобов`язання з 30.06.2012;

(2) примусове виконання судового рішення у справі №910/12120/13 здійснюється Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах ВП НОМЕР_1;

(3) по теперішній час боржник (ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі») заборгованість не сплатив, на виклики державного виконавця матеріально-відповідальні і посадові особи боржника не з`являються;

(4) згідно ч. 3 ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу;

(5) боржник, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, за рахунок нерухомого і рухомого майна здійснив реорганізацію у спосіб виділу та передачі правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Воєнторг Ді Сі" основної кількості прав на нерухоме та рухоме майно і залишення за собою лише зобов`язань, що підтверджується розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013;

(6) відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» в графі «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа: повне найменування, ідентифікаційний код» наявний запис (від 29.05.2013): ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДЛОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОМПАНІЯ ДІ СІ», . Тобто, ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» є правонаступником боржника - ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі»;

(7) пізніше, ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» також здійснило реорганізацію у спосіб виділу та передачі правонаступнику - ТОВ «Надія-3000» основної кількості прав та нерухомого майна і залишення за собою лише зобов`язань, що підтверджується розподільчим актом (балансом) від 15.06.2015;

(8) відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних а фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Надія-3000» в графі «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа: повне найменування, ідентифікаційний код» наявний запис (від 25.06.2015): ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ВОЄНТОРГ Ді Сі», . Тобто, ТОВ «Надія-3000» є правонаступником ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі»;

(9) таким чином, в силу вимог цивільного законодавства ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» (виділено з боржника - ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі») та ТОВ «Надія-3000» (виділено з ТОВ «ВО «Воєнторг Ді СІ»), у свою чергу несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «ВО «Воєнторг ДІ СІ». Відтак, з урахуванням встановленого правонаступництва вказані юридичні особи, а саме ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі», ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі», ТОВ «Надія-3000» несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями перед стягувачем (Служба безпеки України), що виникли з договору поставки товарів від 08.06.2012 №12/59. Отже, виникла необхідність заміни боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на трьох боржників: основного боржника - ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» та субсидіарних боржників - ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі», ТОВ «Надія-3000» та видачі наказів на виконання зазначеного рішення.

Пояснення стягувача - Служби безпеки України щодо заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Стягувач, заяву органу ДВС підтримав та просив задовольнити з наступних підстав:

(1) у ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» виникли зобов`язання щодо сплати боргу СБУ за період з 30.06.2012 по 16.10.2012, тобто до прийняття рішення про виділ і, відповідно, до процедури виділу новоствореної юридичної особи - ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» 17.05.2013.

(2) однак, у результаті виділу від ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» до ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» серед частини обов`язків (зобов`язань) перед кредиторами, зазначеному правонаступнику не було передано обов`язки (зобов`язання) перед кредитором - Службою безпеки України. Проте, законодавцем передбачено, що на підставі ч. 3 ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу;

(3) враховуючи потребу примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі №910/12120/13, заява державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Заперечення заінтересованих осіб щодо заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

В своїх запереченнях на заяву про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «Надія-3000» вказує на відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження з наступних підстав:

(1) не відбулось припинення ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі», а отже вказана юридична особа не вибула зі спірних правовідносин;

(2) датою виникнення зобов`язань ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» є день набрання чинності постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №910/12120/13 - 17.03.2015, а розподільчий баланс про виділ ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» з боржника - ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» складено 17.05.2013;

(3) станом на дату затвердження розподільчого балансу ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» не мала зобов`язань перед Службою безпеки України;

(4) юридична особа, що утворилась внаслідок виділу до дня набрання чинності рішенням суду у справі №910/12120/13, не несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ та які виникли внаслідок вказаного судового рішення;

(5) відповідно, ТОВ «Надія-3000», яка виділена зі складу ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» згідно розподільчого балансу від 15.06.2015 не може нести субсидіарну відповідальність щодо прав та обов`язків, які існують у ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі».

Інші заінтересовані особи, а саме боржник - ТОВ «ВП «Компанія Ді Сі» та ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі» про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись ухвалами від 20.03.2023 та від 29.03.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте про причини неявки суд не повідомили та письмові заперечення на заяву про заміну сторони виконавчого провадження не подали, а отже, суд здійснює розгляд заяви за наявними в справі матеріалами.

Оцінка доказів та висновки суду.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої (правонаступника) в порядку похідного правонабуття. Перехід суб`єктивних прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого відбувається через набуття суб`єктивного права та/чи суб`єктивного обов`язку однією особою і, відповідно, їх втрату іншою. Однак, при цьому спостерігається зв`язок між набутими суб`єктивними правами і обов`язками та правовідносинами, в яких перебував їх носій-попередник, з іншими особами, в силу чого і було можливе їх існування.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним.

Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Як вже зазначалося, процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим, для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу.

За приписами статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України (в редакції чинній до 10.10.2013) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Редакція вказаної статті після 10.10.2013 визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

При цьому, суд зазначає, що правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржник

Статтею 109 ЦК України передбачено виділ, як різновид створення юридичної особи, при якому припинення існуючої юридичної особи, з якої здійснюється виділ, не відбувається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Отже, виділ не є різновидом припинення юридичної особи, це один зі способів створення юридичної особи. Основною відмінністю виділу є те, що в результаті виділу створюється нова юридична особа, яка наділяється існуючою юридичною особою певним майном. При цьому попередня юридична особа не припиняється.

Відповідно до частини третьої статті 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (частина четвертої статті 109 ЦК України).

Зі змісту положень частин третьої та четвертої статті 109 ЦК України убачається, що субсидіарна відповідальність нової юридичної особи, створеної шляхом виділу з основного боржника, може наставати щодо зобов`язань, які виникли до виділу та створення нової юридичної особи.

Згідно висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14, якою уточнено висновки викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №905/1956/15 - для встановлення факту правонаступництва визначальним чинником є перехід до нової юридичної особи як правонаступника за розподільчим балансом всіх або частини зобов`язань юридичної особи, з якої був здійснений виділ та щодо яких існує судове рішення і відповідне виконавче провадження.

Вказаний висновок підтверджений в постанові Великої Палати Верховного від 22.04.2022 у справі №910/2615/18.

Поряд з цим, суд констатує, що висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14, якою уточнено висновки викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №905/1956/15 - стосуються випадків заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками у разі створення нової юридичної особи шляхом виділу з основного боржника після винесення остаточного рішення в судовому спорі, які відрізняються від тих, що склалися у справі №910/12120/13.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

В даному випадку, відомості про проведення державної реєстрації юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.05.2013.

Відтак, виділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» був завершений станом на 29.05.2013.

Згідно частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України (редакція чинна до 10.10.2013) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації, а в редакції після 10.10.2013 вказаної статті, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

За приписами частини 5 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не міститься запису про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі".

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" не вибувало з правовідносин, стороною яких воно є, у тому числі, з правовідносин що виникли на підставі договору поставки товарів №12/59 від 08.06.2012, факт порушення зобов`язань за яким встановлено судовими рішеннями у справі №910/12120/13, а саме постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015, якою частково змінено рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015, та яка залишена без змін касаційною інстанцією і набрала законної сили 17.03.2015.

При цьому, за наявними матеріалами справи судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 25.06.2013, ухвалою суду порушено (відкрито) провадження у справі 26.06.2013, а рішення прийнято - 21.01.2015. Тобто на момент (порушення) відкриття провадження у справі №910/12120/13, а також розгляду та вирішення спору по суті у цій справі, виділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» був завершений, вказана юридична особа вже існувала та була у встановленому законом порядку зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що було відомо позивачу (стягувачу), про що було відомо позивачу (стягувачу) у даній справі.

Зокрема, матеріали справи містять клопотання Служби безпеки України про залучення співвідповідача у справі - ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі», що надійшло до суду 03.12.2014. Вказане клопотання не було задоволено Господарським судом міста Києва при винесенні рішення від 21.01.2015 (сторінка 8 рішення) та з підстав не залучення співвідповідача рішення суду першої інстанції не оскаржувалось. Зокрема, Господарський суд міста Києва в рішенні від 21.01.2015 зазначив: «відповідно до вимог ч. 2 ст. 619 Цивільного кодексу України до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника і лише, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

В розумінні ст. 619 Цивільного кодексу України даний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Компанія ДіСі" не є незадоволеною вимогою кредитора основним боржником, а тому в задоволенні клопотання Служби безпеки України від 03.12.2014 року про залучення до участі у справі в якості Відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Воєнторг ДІ CI" слід відмовити.»

Отже, оскільки позивачем не було пред`явлено вимогу субсидіарному боржнику з дотриманням порядку передбаченого статтею 619 ЦК України взагалі, судом першої інстанції при винесенні рішення у справі №910/12120/13 було констатовано відсутність правових підстав для задоволення клопотання про залучення співвідповідача.

Як уже зазначалося, відповідно до першого та другого речень частини третьої статті 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Статтею 619 ЦК України визначено право кредитора пред`явити вимогу (позов) як до основного, так і до субсидіарного боржника, проте з дотриманням відповідного порядку.

Згідно із частинами першою та другою статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Отже, кредитор може пред`явити вимогу в досудовому порядку або звернутися до суду з окремим позовом до субсидіарного боржника в порядку позовного провадження.

У таких випадках субсидіарний боржник є не правонаступником основного боржника, а особою, яка є додатково відповідальною за зобов`язанням основного боржника в силу прямого припису закону (вказаний правовий висновок викладений в п. 6.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №910/2615/18).

У цивільно-правовому зобов`язанні може виникати, зокрема, солідарна та субсидіарна відповідальність. Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Субсидіарна ж відповідальність має додатковий характер, який полягає, зокрема, в тому, що в разі, якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тому під час виконання зобов`язань важливо визначити вид відповідальності; від цього залежить порядок пред`явлення вимоги кредитора, а також порядок виконання зобов`язання боржником.

Пунктами 1, З частини першої статті 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини сьомої статті 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 3 липня 2018 року у справі N 917/1345/17).

Отже, судове рішення, яким вирішено спір між кредитором та основним боржником щодо стягнення заборгованості та визначено розмір такої заборгованості, не може мати преюдиційного значення для субсидіарного боржника (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 921/730/13-г/3).

В разі коли первісний боржник зобов`язань перед кредитором за розподільчим балансом не передавав та залишається основним боржником за зобов`язаннями, щодо яких винесено судове рішення, стягувач не втрачає права та можливості звернення до особи, яку він вважає субсидіарним боржником, з окремим позовом.

У даному випадку, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі", які виникли на підставі договору поставки товарів №12/59 від 08.06.2012 за розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013 були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі».

На підставі наявного в матеріалах справи розподільчого акту (балансу) від 17.05.2013 (том 2, а.с. 139-142) судом встановлено, що у результаті виділу (виділення) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання "Воєнторг Ді Сі" передано нерухоме майно загальною залишковою вартістю 1278880,44 грн, транспортні засоби загальною залишковою вартістю 1833824,12 грн, знос основних засобів у сумі 131416,01 грн, грошові кошти в іноземній валюті в сумі 355151,03 доларів США, що становить згідно курсу НБУ 2838722,18 грн, частину статутного капіталу у розмірі 5900 грн, частину додаткового капіталу у розмірі 1441600 грн та частину обов`язків (зобов`язань) на загальну суму 4503926,74 грн перед кредиторами: ТОВ «Воєнторг», «Спілка працюючих інвалідів», ТОВ «Спецвоєнторг», ТОВ «ДіСі Сервіс-Центр».

Розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013 підтверджено, що до ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі», яке створюється в результаті виділу (виділення) з ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» переходить частина майна, прав та обов`язків ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі», які зазначені в цьому розподільчому акті (балансі). Після виділу (виділення) ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» у ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» залишається вся інша частина майна, прав та обов`язків, які належали ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» до виділу (виділення), та які не були передані в результаті виділу (виділення) ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі».

Отже, розподільчим актом (балансом) від 17.05.2013 чітко визначено обсяг прав та обов`язків, які передані ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» в результаті виділу (виділення) з ТОВ «Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» і відомості щодо переходу до нової юридичної особи як правонаступника за розподільчим балансом всіх або частини зобов`язань юридичної особи, з якої був здійснений виділ, та щодо яких існує судове рішення і відповідне виконавче провадження відсутні, що при встановленні правонаступництва у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України є визначальним фактом.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія ДіСі" залишаться основним боржником в зобов`язанні за неналежне виконання умов договору поставки товарів №12/59 від 08.06.2012, факт порушення якого з 30.06.2012 встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у справі №910/12120/13, що набрала законної сили та на підставі якої 06.04.2015 було видано наказ, який виконується Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Так, субсидіарний боржник, який не є правонаступником основного боржника, а несе додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов`язаннями основного боржника, може заперечувати проти суми заборгованості за зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до основного боржника, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі.

Заміна ж основного боржника у виконавчому документі на двох боржників - основного та субсидіарного - без існування судового рішення щодо останнього позбавить субсидіарного боржника можливості реалізації в повному обсязі своїх процесуальних прав, які б він мав можливість реалізувати під час позовного провадження (п. 6.28. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2022 у справі №910/2615/18).

Водночас, забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки). Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його "цивільних прав та обовязків".

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, є право на захист, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт статті 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції України.

Суд приймає до уваги поведінку основного боржника (відповідача), та зазначає, що передача основним боржником у спосіб виділу іншій юридичній особі (субсидіарному боржнику) основної кількості прав, зокрема, нерухомого майна та залишення за собою лише зобов`язань, на що кредитор не впливає, може ускладнити виконання цих зобов`язань, зокрема, за рахунок відповідного нерухомого майна, тобто такий спосіб реорганізації може бути спрямований на ухилення основного боржника від виконання своїх зобов`язань.

Втім, на переконання суду, залучення на стадії виконання судового рішення субсидіарного боржника суперечить конвенційному праву заінтересованих осіб на справедливий суд.

У зв`язку з вище викладеним, суд зауважує, що вимога щодо заміни боржника на Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-3000», як другого субсидіарного боржника, тісно пов`язана з вимогою про заміну боржника ТОВ "ВП "Компанія ДіСі" - на двох субсидіарних боржників - ТОВ "ВП "компанія ДіСі" як основного боржника та Товаристваз обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» (як субсидіарного боржника), адже створення юридичної особи - ТОВ «Надія-3000» на підставі розподільчого акту (балансу) від 15.06.2015 відбулось в результаті виділу (виділення) з ТОВ «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі», а як встановлено судом правові підстави для задоволення заяви про заміну боржника на двох субсидіарних боржників - ТОВ "ВП "Компані ДіСі" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Воєнторг Ді Сі» є передчасним, до встановлення факту не задоволення вимоги стягувача основним боржником та звернення з відповідною вимогою стягувача до осіб, яких він вважає субсидіарними боржниками.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі", як основного, та на Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Воєнторг Ді Сі" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" як субсидіарних боржників.

Додатково, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття судового рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення заяви, а обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави. Відтак, інші доводи, на які посилалися представники заявника, стягувача та заінтересованої особи в своїх заявах, поясненнях та запереченнях, не прийняті судом до уваги, як такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись статтями 233, 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження у справі №910/12120/13 - відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і таку ухвалу може бути оскаржено у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.04.2023.

Головуючий суддя Г.П. Бондаренко-Легких

Суддя Р.В. Бойко

Суддя Т.В. Васильченко