РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2023Справа № 910/1605/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп»

про стягнення 2189015,73 грн.

Представники сторін:

від позивача: Терлецький Р.М.; Ільчишин А.В.;

від відповідача: Стойчев Р.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» про стягнення 2189015,73 грн, з яких 1571408,96 грн пені та 617606,77 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконання відповідачем робіт за Державним контрактом №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1605/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.03.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 01.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.03.2023.

02.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов на суму 1628844,54 грн (1030165,62 грн пені та 598678,92 грн штрафу). При цьому, відповідач вказав на те, що до дати укладення між сторонами Додаткової угоди №2, якою було збільшено вартість робіт, штрафні санкції слід нараховувати, виходячи з вартості робіт, які були чинними до дати укладення Додаткової угоди №2. Крім того, відповідач зауважив, що акт виконаних робіт №02-4656-1 складений відповідачем 23.02.2022 та відповідно до вказаного акту відповідачем були виконані роботи з внутрішньої огорожі на суму 3509740,82 грн та роботи з підпірної стінки на суму 92578,60 грн.

06.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про зменшення розміру штрафних санкцій до 10% від обґрунтованої суми - 162884,40 грн.

15.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 22.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.04.2023.

Представники позивача у судовому засіданні 12.04.2023 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.04.2023 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив частково.

У судовому засіданні 12.04.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 між Міністерством оборони України (змовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» (виконавець) укладено Державний контракт №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виконати та здати згідно з кошторисною документацією та Календарним графіком виконання робіт (Додаток №1 до Контракту) роботи з нового будівництва, реконструкції об`єктів зберігання ракет, боєприпасів та паливно-мастильних матеріалів і обладнання зазначених об`єктів технічними засобами охорони, а саме роботи по об`єкту «Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 », а замовник зобов`язується прийняті виконані роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 6 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 договірна ціна робіт є твердою і встановлена сторонами під час проведення переговорів щодо укладення контракту Протоколом проведення переговорів на виконання робіт за державним оборонним замовленням (Додаток №3 до контракту), зафіксована у Протоколі погодження договірної ціни за державним оборонним замовленням (Додаток №4 до контракту) на підставі розробленого виконавцем кошторису на виконання робіт та становить 64949672,49 грн.

Згідно з п. 13 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 виконавець щомісячно надає відповідно оформлені акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3), які засвідчують фактичне виконання робіт, передбачених календарним графіком, а замовник приймає виконану виконавцем роботу та протягом 10 календарних днів підписує оформлені у встановленому порядку довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат і акти приймання виконаних будівельних робіт, які перевірені та підписані інженером технічного нагляду, після оформлення виконавчої технічної документації.

У п. 18 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 вказано, що початок виконання робіт не залежить від дати отримання та/або розміру попередньої оплати.

Контроль за виконанням робіт в частині якості та дотримання обсягів, що здійснюються виконавцем в межах контракту, здійснює технічний нагляд (п. 25 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020).

Відповідно до п. 26 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 передача виконавчих робіт по об`єкту виконавцем і приймання їх замовником оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) з обов`язковим попереднім оформленням виконавчої технічної документації, актів на приховані роботи, виконавчих схем, тощо.

Строки виконання робіт зазначені в Календарному графіку (п. 52 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020).

У п. 53 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 сторонами погоджено, що виконавець повинен розпочати виконання робіт протягом 10 календарних днів з дати отримання дозволу на будівництво від Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Згідно з п. 54 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 виконавець зобов`язаний завершити виконання робіт, передбачених контрактом, та підготувати об`єкт для отримання сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції в терміни, визначені календарним графіком.

Згідно з п. 57 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 обставинами, які перешкоджають дотриманню визначених контрактом строків виконання робіт, прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва, які не залежать від виконавця і дають останньому право вимагати від замовника перегляду цих строків лише у разі, якщо виконавець протягом 5 календарних днів письмово сповістив замовника про їх появу, можуть бути:

- обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини);

- обставини, за які відповідає замовник, зокрема: незабезпечення робіт затвердженою проектною чи дозвільною документацією, затримка у виконанні замовником інших взятих на себе за контрактом зобов`язань, необхідність виконання при будівництві (реконструкції) додаткових робіт, тощо;

- внесення змін до проектно-кошторисної документації, які впливають на строки виконання робіт.

Відповідно до п. 62.4 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 виконавець зобов`язаний приступити до виконання робіт, передати замовнику об`єкт будівництва до введення в експлуатацію у визначені календарним графіком терміни, а також з обов`язковим дотриманням усіх викладених у контракті умов.

Згідно з п. 90 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 контракт набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами зобов`язань по контракту.

22.12.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020, якою сторони дійшли згоди викласти Календарний графік виконання робіт (Додаток №1) у новій редакції.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1571408,96 грн (1146343,40 грн пені за період з 01.12.2021 по 01.06.2022 за прострочення виконання робіт з внутрішньої огорожі; 252951,75 грн пені за період з 01.12.2021 по 01.06.2022 за прострочення виконання робіт постів для собак; 15912,44 грн пені за період з 01.12.2021 по 01.06.2022 за прострочення виконання робіт підпірної стінки; 8720,29 грн пені за період з 01.08.2021 по 01.06.2022 за прострочення влаштування виробничого майданчика, його електропостачання; 32317,48 грн пені за період з 21.07.2021 по 21.01.2022 за прострочення влаштування виробничого майданчика (під`їзна дорога виробничого майданчика); 5036,24 грн пені за період з 01.08.2021 по 01.02.2022 за прострочення влаштування виробничого майданчика (водопровід); 110127,36 грн пені за період з 21.07.2021 по 21.01.2022 за прострочення влаштування виробничого майданчика) та штраф у розмірі 617606,77 грн (438492,01 грн штрафу за прострочення виконання робіт з внутрішньої огорожі; 96757,50 грн штрафу за прострочення виконання робіт постів для собак; 6086,72 грн штрафу за прострочення виконання робіт підпірної стінки; 3584,88 грн штрафу за прострочення влаштування виробничого майданчика, його електропостачання; 12759,54 грн штрафу за прострочення влаштування виробничого майданчика (під`їзна дорога виробничого майданчика); 2041,93 грн штрафу за прострочення влаштування виробничого майданчика (водопровід); 57884,19 грн штрафу за прострочення влаштування виробничого майданчика).

Заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, відповідач визнав позов на суму 1628844,54 грн (1030165,62 грн пені та 598678,92 грн штрафу). При цьому, відповідач вказав на те, що до дати укладення між сторонами Додаткової угоди №2, якою було збільшено вартість робіт, штрафні санкції слід нараховувати, виходячи з вартості робіт, які були чинними до дати укладення Додаткової угоди №2. Крім того, відповідач зауважив, що акт виконаних робіт №02-4656-1 складений відповідачем 23.02.2022 та відповідно до вказаного акту відповідачем були виконані роботи з внутрішньої огорожі на суму 3509740,82 грн та роботи з підпірної стінки на суму 92578,60 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Державний контракт №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У Додатку №1 до Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 (Календарний графік виконання будівельних робіт) сторони погодили строки та вартість виконання відповідачем етапів робіт:

внутрішня огорожа - вартість робіт - 3715627,94 грн без ПДВ;

пости для собак - вартість робіт - 768599,12 грн без ПДВ;

підпірна стінка - вартість робіт - 49465,57 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика, його електропостачання - вартість робіт - 32561,56 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика (під`їзна дорога виробничого майданчика) - вартість робіт - 34008,42 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика (водопровід) - вартість робіт - 17621,37 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика - вартість робіт - 598459,74 грн без ПДВ.

Вказана вартість етапів робіт не була змінена сторонами внаслідок укладення 01.10.2021 Додаткової угоди №1 до договору.

22.12.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020, якою було змінено строки виконання робіт та вартість виконання робіт.

Як вбачається з Календарного графіку виконання робіт в редакції Додаткової угоди №2 від 22.12.2021, сторонами погоджені наступні строки виконання відповідачем робіт:

внутрішня огорожа - липень 2021 року - листопад 2021 року, вартість робіт - 5220143,00 грн без ПДВ;

пости для собак - 21.10.2021 - листопад 2021 року, вартість робіт - 1151875,00 грн без ПДВ;

підпірна стінка - 11.11.2021 - 30.11.2021, вартість робіт - 72461,00 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика, його електропостачання - 21.07.2021 - 31.07.2021, вартість робіт - 42677,14 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика (під`їзна дорога виробничого майданчика) - 01.07.2021 - 20.07.2021, вартість робіт - 151899,28 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика (водопровід) - 21.07.2021 - 31.07.2021, вартість робіт - 24308,72 грн без ПДВ;

влаштування виробничого майданчика - 01.07.2021 - 20.07.2021, вартість робіт - 689097,51 грн без ПДВ.

У п. 15 Додаткової угоди №2 від 22.12.2021 вказано, що вона вважається укладеною та набирає чинності з дати її підписання.

Додаткова угода №2 від 22.12.2021 не містить умов про те, що вона застосовується до відносин, що виникли до дати її укладення (ст. 631 Цивільного кодексу України).

За наведених обставин суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що до дати укладення Додаткової угоди №2 (22.12.2021) штрафні санкції за прострочення виконання відповідачем робіт слід нараховувати, виходячи з ціни робіт, які були чинними до дати набрання нею чинності (тобто, які були визначені у договорі та додатковій угоді №1).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів виконаних робіт, зокрема, з акту №02-4653-3 за вересень 2021 року від 08.10.2021 (дата не заперечується відповідачем), відповідачем були виконані роботи з влаштування виробничого майданчика, його електропостачання на суму 6500,35 грн (разом з ПДВ - 7800,42 грн), роботи з влаштування виробничого майданчика (під`їзна дорога виробничого майданчика) на суму 13372,95 грн (разом з ПДВ - 16047,54 грн), роботи з влаштування виробничого майданчика (водопровід) на суму 3105,96 грн (разом з ПДВ - 3727,15 грн), роботи з влаштування виробничого майданчика на суму 408417,04 грн (разом з ПДВ - 489740,45 грн).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту №02-4656-2 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт внутрішньої огорожі на суму 3509740,92 грн (з ПДВ); копію Акту №02-4656-3 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт підпірної стінки на суму 92578,60 грн (разом з ПДВ); копію Акту №02-4656-7 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт під`їзної дороги виробничого майданчика на суму 170671,14 грн (разом з ПДВ).

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та містять відбитки печаток Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп».

Однак, відповідачем було проставлено на вказаних актах дату їх складання - 23.02.2022, а позивачем - 29.06.2022.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що умовами Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 не передбачено способу передання позивачу актів виконаних робіт і не визначено обов`язку замовника (позивача) отримувати такі акти під розписку.

Відповідач пояснив, що акти виконаних робіт передавались представнику замовника нарочно без наданням останнім будь-яких письмових підтверджень

Також, відповідач пояснив, що між ним та ТОВ «Будівельна група «Євромонтаж» укладено Договір субпідряду, відповідно до якого ТОВ «Будівельна група «Євромонтаж» виконує роботи на об`єкті будівництва.

Складені відповідачем акти передавались замовнику директором субпідрядника.

Для здійснення таких повноважень було видано довіреність.

Так, 02 лютого 2022 року генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» видав на ім`я Лукашика Максима Миколайовича довіреність №2-1/2022, якою уповноважив останнього виступати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» у взаємовідносинах з Міністерством оборони України з приводу виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції об`єктів зберігання ракет, боєприпасів та паливно-мастильних матеріалів і обладнання зазначених об`єктів технічними засобами охорони, а саме робіт на об`єкті: «Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 » за Державним контрактом №362/7/20/172 від 01.10.2020, укладеним між позивачем та відповдіачем. Для виконання вищевказаних функцій представнику надаються наступні права: передавати замовнику Акти виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, технічну виконавчу документацію, а також здійснювати інші юридичні дії, що доцільні в рамках виконання доручення за цією довіреністю. Довіреність видана без права передоручення повноважень та діє до тридцять першого грудня дві тисячі двадцять другого року.

Як пояснив відповідач, 23.02.2022 року директор ТОВ «Будівельна група «Євромонтаж» (субпідрядник на об`єкті «Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 ») ОСОБА_2 на підставі Довіреності № 2-1/2022 передав особисто у руки керівнику відділу будівництва та договірної роботи Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ Міністерства оборони України, полковнику ОСОБА_1 у двох екземплярах на підпис та узгодження акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в №02-4656-1 та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, Акту виконаних робіт за формою КБ-2в № 02-4656-2 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-3 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-4 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-5 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-6 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-7 від 23.02.2022 разом з виконавчою документацією.

21.03.2023 відповідачем долучено до матеріалів справи заяву свідка ( ОСОБА_2 ), в якій вказана особа повідомляє, що вона є директором ТОВ «Будівельна група «Євромонтаж», що є субпідрядною організацією з виконання будівельних робіт за об`єктом: «Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 » на підставі укладеного Договору субпідряду №АМ/30/10/2020у-1 від 30.10.2020.

ТОВ «Будівельна група «Євромонтаж» було виконано будівельні роботи на суму 5900000,00 грн., які були прийняти Товариством з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп», що підтверджується наступними актами: Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 3257,33 грн., Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 92578,60 грн., Акт виконаних 6удівельних робіт за формою КБ-2в на суму 170671,14 грн., Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 262467,59 грн., Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 714700,4 грн., Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 1146584,03 грн., Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в на суму 3509740,92 грн.

Я, ОСОБА_2 , 23.02.2022 за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» на підставі Довіреності №2-1/2022 передав особисто на території Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України Міністерства оборони України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 13/24) у руки керівнику відділу будівництва та договірної роботи Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України Міністерства оборони України, полковнику ОСОБА_1 у двох екземплярах на підпис та узгодження наступні документи, які були попередньо погоджені (перевірена якість та об`єми робіт) та підписані представниками технічного нагляду (які є представниками Замовника - Міністерства оборони України): Акт виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в №02-4656-1 та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3, Акту виконаних робіт за формою КБ-2в № 02-4656-2 від 23.02.2022 року, за формою КБ-2в 02-4656-3 від 23.02.2022, за формою КБ-2в № 02-4656-4 від 23.02.2022 року, за формою КБ-2в № 02-4656-5 від 23.02.2022 року, за формою КБ-2в № 02-4656-6 від 23.02.2022 року, за формою КБ-2в № 02-4656-7 від 23.02.2022 року, разом з виконавчою технічною документацією, усього актів на суму 5900000,00 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи принципи змагальності та вірогідності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості доводів відповідача про виконання ним робіт за Актом №02-4656-2 (виконання робіт внутрішньої огорожі) на суму 3509740,92 грн (з ПДВ); за Актом №02-4656-3 (виконання робіт підпірної стінки) на суму 92578,60 грн (разом з ПДВ); за Актом №02-4656-7 (виконання робіт під`їзної дороги виробничого майданчика) на суму 170671,14 грн (разом з ПДВ) станом на 23.02.2022 та передання вказаних актів позивачу.

Вказаних обставин позивачем не було спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 67 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020 сторонами погоджено, що за порушення строків виконання робіт, передбачених календарним графіком, з виконавця стягується пеня в розмірі 0,1% від вартості невиконаних робіт за кожний календарний день прострочення, а в разі прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості невиконаних робіт.

Оскільки у встановлені графіком виконання робіт строки відповідачем не були виконані роботи, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем штрафних санкцій, передбачених умовами п. 67 Державного контракту №362/7/20/172 на виконання робіт за державним замовленням від 01.10.2020.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій, наданий позивачем, суд дійшов висновку в його необґрунтованості.

Зокрема, позивачем не враховано, що до 22.12.2021 (дата набрання чинності Додатковою угодою №2, якою було збільшено вартість робіт) штрафні санкції слід обраховувати, виходячи з вартості робіт, що існували до 22.12.2021 (встановлені договором та Додатковою угодою №1).

Крім того, позивачем не враховано у розрахунку виконання відповідачем робіт за Актом №02-4656-2 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт внутрішньої огорожі на суму 3509740,92 грн (з ПДВ); за Актом №02-4656-3 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт підпірної стінки на суму 92578,60 грн (разом з ПДВ); за Актом №02-4656-7 приймання виконаних будівельних робіт з виконання робіт під`їзної дороги виробничого майданчика на суму 170671,14 грн (разом з ПДВ).

При цьому, як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, позивачем неправильно визначено вартість робіт, які були виконані відповідачем 08.10.2021, а саме без збільшення їх на суму ПДВ (позивач вказує роботи без ПДВ).

Так само, необґрунтованим є і контррозрахунок штрафних санкцій, наданий відповідачем, оскільки ним неправильно визначено вартість виконаних робіт 08.10.2021.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені є 1116173,55 грн (200941,88 грн пені, нарахованої до 22.12.2021, та 915231,67 грн пені, нарахованої з 22.12.2021).

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 617606,77 грн.

Перевіривши розрахунки штрафу, надані позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку щодо їх необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром штрафу є 608062,94 грн.

06.03.2023 відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій відповідач просив суд зменшити до 10% розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обгрунтовуючи подану до суду заяву, відповідач вказує, що він виконує роботи з Державним контрактом якісно та належним чином, не зважаючи на війну в країні; визнає порушення строків виконання певних робіт та надав обґрунтований розрахунок штрафних санкцій; наголошує, що порушення строків виконання по певним роботам зумовлено зміною замовником проектної документації, а отже порушення строків виконання певних робіт було пов`язане з неможливістю їх виконання через погодження проектної документації.

Відповідач зазначає, що позивач (замовник) не зазнав жодних збитків через порушення виконавцем (відповідачем) строків виконання робіт на об`єкті.

При цьому, відповідач зазначає, що розмір штрафних санкцій становить 1/4 всієї вартості Локальних кошторисів по роботам, щодо яких наявне прострочення виконання.

Відповідач повідомив, що виконання робіт зі строком виконання до 30.11.2021 було неможливим через зміну замовником проектно-кошторисної документації.

Так, замовником затверджено Завдання на проектування (коригування) проектної документації «Реконструкції охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 Коригування». Додатково листом від 09.07.2021 №36/1369 Міністерство оборони України повідомило відповідача, що у зв`язку із погодженням змін №1 від 14.02.2020 та №2 від 07.05.2020 до Тактико-технічних вимог щодо реконструкції охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2019, при корегуванні проектно-кошторисної документації передбачити стежку шириною 1,2 метра з бетону.

03.08.2021 Міністерство оборони України листом №362/5/3571 повідомило відповідача про прийняття позитивного рішення про коригування проекту по об`єкту «Реконструкції охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 » та прохало в найкоротший строк приступити до виконання робіт з коригування.

З серпня 2021 року проектно-кошторисна документація проходила державну експертизу - Позитивний експертний звіт було отримано лише 30.11.2021.

Без отримання позитивного експертного звіту та затвердження проектно-кошторисної документації замовником виконавець не мав змоги у повному обсязі виконати та здати будівельні роботи, оскільки відкоригована документація передбачала технічні зміни у будівництві, збільшення обсягів будівельних робіт, і як наслідок збільшення вартості робіт.

Таким чином, як вказує відповідач, строки виконання будівельних робіт, визначені Календарним графіком, який не враховував корегування проектно-кошторисної документації та проходження експертизи проекту, не були реальними та суперечили законодавчим нормам у будівництві, що встановлені ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ЗУ «Про архітектурну діяльність», Порядком затвердження проектів будівництва та проведення їх експертизи, затвердженим Постановою КМУ № 560 від 11.05.2011 року.

При цьому, відповідач звернув увагу, що він відповідав на претензії позивача, а в тій частині, що де вважав вимоги обґрунтовані, сплачував санкції добровільно (як приклад платіжне доручення №1908 від 20.07.2022).

Відповідач зазначив, що він не ухиляється від взятих на себе зобов`язань та частково визнає заявлену до стягнення суму штрафних санкцій, однак враховуючи війну в країні, важку економічну ситуацію та перебування підприємства в скрутному фінансовому становищі, змушений просити суд зменшити заявлений до стягнення розмір санкцій, оскільки штрафні санкції є неспіврозмірними, перетворюються на непомірний тягар для підприємства та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Відповідач просив суд також врахувати, що майновий тягар відповідних виплат (штрафних санкцій у повному обсязі) призведе до унеможливлення виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар буде невиправдано обтяжливим.

Зважаючи на надані відповідачем обгрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем робіт, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій до 30% від обґрунтованих сум (пені у розмірі 334852,07 грн та штрафу у розмірі 182418,88 грн).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем було визнано позов на суму 1628844,54 грн, суд дійшов висновку повернути з державного бюджету на користь позивача судовий збір у розмірі 12216,34 грн, сплачений за платіжним дорученням №362/132 від 20.01.2023.

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМ Інтегратор Груп» (04070, м. Київ, вул. Братська, буд. 6; ідентифікаційний код: 39469334) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) пеню у розмірі 334852 (триста тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 07 коп., штраф у розмірі 182418 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн 88 коп. та судовий збір у розмірі 13647 (тринадцять тисяч шістсот сорок сім) грн 21 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) судовий збір у розмірі 12216 (дванадцять тисяч двісті шістнадцять) грн 34 коп., сплачений за платіжним дорученням №362/132 від 20.01.2023.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 24.04.2023.

Суддя О.М. Спичак