РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2023Справа № 910/11902/22
За позовом Комунального підприємства "Дарницьке лісопаркове господарство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Укрпромпостач"

про зобов`язання виконати умови договору

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Шилін Є.О.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про зобов`язання відповідача виконати умови договору поставки № 21033001 від 30.03.2021, а саме, п. 5.5. вказаного договору в частині безкоштовної заміни дозволів на відпуск пального які закінчили термін дії, на чинні.

Ухвалою суду 16.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк, який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву позивачу.

24.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву. Згідно відзиву на позовну заяву, останній заперечує проти позову. Звертає увагу суду на те, що за заявою директора позивача Явного М. "про повернення коштів за не використані талони", відповідач перерахував всю суму коштів 803 987,40 грн. на вказаний директором у Листі рахунок, на підтвердження чого надав суду копію платіжного доручення. У зв`язку з наведеним відповідач вказав про відсутність у нього обов`язку по заміні спірних талонів на чинні, та просив суд закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, суд зазначає, що таке не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Проте, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є не стягнення з відповідача коштів, а зобов`язання виконати умови договору. Отже, предмет спору існує.

Далі, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 суд перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.02.2023.

02.02.2023 відповідач подав для долучення додаткові докази, а саме видаткові накладені на повернення талонів емітентам.

Підготовче засідання, яке призначене на 28.02.2023 відкладено до 14.03.2023 у зв`язку з неявкою позивача.

У підготовче засіданні 14.03.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

Судом встановлено, що позивач позов підтримує, відповідач проти позовних вимог заперечує.

За таких обставин, суд ухвалою від 14.03.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 04.04.2023.

У судове засідання 04.04.2023 з`явилися представники позивача та відповідача. При цьому, відповідач заявив клопотання про подання до суду додаткових доказів, а саме листа позивача про вимогу повернути кошти за заблоковані талони, які позивач у даному спорі просить суд обов`язати відповідача обміняти на чинні/діючі (виконати п. 5.5. Договору).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про необхідність долучення вказаних доказів до матеріалів справи, відповідно до ст. 207 ГПК України та відповідно оголосив перерву в судовому засіданні до 18.04.2023.

11.04.2023 від відповідача надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів.

У судове засідання 18.04.2023 з`явився представник відповідача. Позивач явку представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не подав. При цьому, судом встановлено, що позивача було належним чином повідомлено про судове засідання призначене на 18.04.2023. Так, у матеріалах справи міститься розписка представника позивача - адвоката Лукомсьвого П.В. про повідомлення його про час та місце судового засідання (18.04.2023 о 16:30 год.).

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні повністю.

Судом поставлено питання щодо залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою позивача. Представник відповідача вказала про можливість розгляду справи по суті з огляду на достатність доказів наявних у справі для прийняття рішення.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення по суті заявлених вимог.

У судовому засідання 18 квітня 2023 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством "Дарницьке лісопаркове господарство" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПК Укрпромпостач" (Постачальник) 30.03.2021 року за результатами проведеної закупівлі за бюджетні кошти було укладено Договір поставки №21033001.

Відповідно до умов вказаного Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити нафту і дистиляти - код ДК 021:2015 - 09130000-9 Бензин А-95-Євро5-Е5 (або еквівалент, Бензин А-92-Євро5-Е5 (або еквівалент), Паливо дизельне ДП-Євро5-ВО літнє та зимове (або еквівалент), а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару на умовах, передбачених Договором. Найменування, кількість та асортимент товару був визначений сторонами в додатку №1 до Договору.

Пунктом 5.1 Договору поставка товару здійснюється на автозаправних станціях, визначених Відповідачем згідно дозволів на відпуск Товару (смарт-карти, відомості на відпуск товару, талони, тощо номіналом по 5 або 10, 20, 30 літрів). Поставка таких дозволів на відпуск товару здійснюється Відповідачем відповідно до потреб Позивача згідно заявок останнього. Право власності на товар переходить від Відповідача до Позивача в момент підписання видаткової накладної.

Відповідно до п.5.5 Договору, Сторони дійшли домовленості та узгодили, що термін дії дозволів на відпуск товару повинен бути не менше 12 місяців з моменту фактичного отримання Позивачем цих дозволів, і, у разі, якщо Позивач з будь-яких причин не зміг використати дозволи на відпуск протягом терміну їх дії, то Відповідач повинен забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск на чинні або продовжити термін їх дії без зменшення їх номіналу.

Пунктом 4.2 Договору було встановлено, що оплата за товар здійснюється протягом 65 календарних днів з дати поставки дозволів на відпуск Товару (смарт-карти відомості на відпуск товару, талони, тощо) на підставі виставленого Відповідачем рахунку.

Згідно п.4.4 Договору зобов`язання Позивача по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію на розрахунковий рахунок Відповідача.

Відповідно до п. 10.1. Договору, Договір набирає чинності з 30.03.2021 і діє до 31.12.2021, а в частині фінансових зобов`язань, до повного виконання.

Судом встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору Відповідачем було поставлено, а Позивачем прийнято та оплачено наступний товар:

Видаткова накладнаТоварОплата
ДатаНомерНазваКількість, лЦіна з ПДВ, грнДатаНомер платіжного дорученняСума з ПДВ, грн
30.03.20212662А-957 7.04.26
А-9218 000426 600
16.04.20213482ДП12 7.04.20
28.04.20213953ДП12 6.05.26
А-954 300106 296
14.05.20214565ДП3 30078 40627.05. 512
А-4
19.08.20219096ДП20 8.08. 770
А-0
02.09.20219595А-008.09.20
ДП10 000261 000
15.09.202110273А-028.09. 660
А-0
ДП5 000143 400
20.10.202111927А-003.11. 400
А-0
ДП15 000430 200
04.11.202112545А-955 120152 985.609.11. 962
А-924 220120 776.4
ДП14 000401 520
11.11.202112756А-955 110152 686,816 11 983.2
А-924 220120 776,4
ДП14 000401 520
18.11.202113 118А-955 110152 686,824.11. 983,2
А-924 220120 776,4

Даний товар, у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, був переданий Відповідачем Позивачу у вигляді талонів на заправку відповідним видом палива на автозаправних станціях.

Як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, в березні 2022 року можливість отримання палива за переданими Відповідачем талонами стала відсутня у зв`язку з тим, що на автозаправних станціях мережі WOG та БРСМ (емітенти переданих відповідачем талонів) відмовляли в заправці автомобілів Позивача за відповідними талонами у зв`язку з їх заблокуванням.

З матеріалів справи вбачається, що про вказані обставини Позивач повідомив Відповідача листами № 86 від 28.03.2022 та № 130 від 09.06.2022. Також, позивач зазначив щодо необхідності виконання відповідачем умов договору та відновлення можливості отримання палива за переданими талонами.

На вказані заяви позивача, відповідачем надано відповідь від 27.06.2022 № 20/06 про настання форс - мажорних обставин за договором. У вказаному листі, відповідач повідомив, що Законом України від 24.02.2022 №2 102- IX затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, введено воєнний стан на всій території України. Також, зазначив, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації емітентами бланків-дозволів (талонів) було змінено умови обслуговування даних дозвільних документів, а також заблокування бланків дозволів у зв`язку форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, відповідач у вказаному листі зазначив, що на ринку паливно - мастильних матеріалів виник гострий дефіцит товару, так як більшість наземної інфраструктури (зокрема нафтобази) знищено або пошкоджено, відповідно порушені логістичні маршрути, блокуються морські порти, залізничне сполучення, що ускладнює постачання товару, та призводить до того, що деякі види палива взагалі відсутні у мережі АЗС.

Також, до вказаного листа, відповідачем додано листи емітентів ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" № 786/25 від 18.04.2022 та ТОВ "ВЕСТ КАРД" № 410/1 від 20.06.2022 про неможливість постачання Бензину марки А-92 у зв`язку з припиненням постачання палива єдиним постачальником на територію України - Мозирським нафтопереробним заводом (Республіка Білорусь) та знищенням нафтобаз на яких зберігались залишки палива.

Також, у листі від 27.06.2022 № 20/06 відповідач запропонував позивачу повернути грошові кошти, які були перераховані відповідачу за отримані бланки дозволи (талони), які були заблоковані.

В подальшому, 03.08.2022 позивач надіслав відповідачу Листом № 189 видаткову накладну на повернення талонів постачальнику № 1 від 03.08.2022 на суму 279 160,80 грн.

06.09.2022 листом № 234 позивач надіслав видаткову накладну на повернення талонів постачальнику № 2 від 05.09.2022, на суму 524 826,60 грн.

Загальна вартість товару за видатковими накладними на повернення від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 становить 803 947,40 грн.

Згідно листів від 03.08.2022 та від 05.09.2022 позивач просив відповідача здійснити заміну талонів на чинні, згідно вказаних вище видаткових накладних на повернення я №№ 1,2.

Вказані листи залишені відповідачем без відповіді. Іншого матеріали справи не містять.

Разом з тим, в подальшому, 07.07.2022, позивач направив відповідачу лист "Щодо належного виконання зобов`язань за договором" № 162, за підписом в.о. директора КП "Дарницьке лісопаркове господарство" Явного М. Згідно змісту вказаного листа, в.о. директора, який діяв від імені КП "Дарницьке лісопаркове господарство" просив відповідача повернути кошти які були перераховані підприємством за отримані, проте заблоковані бланки - дозволи (талони) за Договором № 21033001 від 30.03.2021. У вказаному листі, також, вказано рахунок, на який слід перерахувати кошти.

Також, 07.10.2022 позивачем, за підписом директора КП "Дарницьке лісопаркове господарство" Явного М. було направлено відповідачу Лист № 287 "Щодо повернення коштів" з аналогічними вимогами про повернення відповідачем коштів із зазначенням рахунку, на який слід перерахувати кошти.

19.10.2022 відповідач направив позивачу лист № 19/10, в якому повідомив про настання форс - мажорних обставин, у зв`язку з чим запропонував позивачу перерахувати Підприємству кошти за видатковими накладними на повернення товару (талонів/бланків-дозволів) від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2.

07.11.2022 відповідач направив позивачу лист, в якому повідомив позивача про намір повернути кошти за видатковими накладними на повернення від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2. Також, зазначив, про звернення до емітентів з вимогами про розблокування дозволів. Проте, на вказані звернення відповідачем отримано відповіді від емітентів, згідно яких повідомлено, що заблокування талонів здійснено у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, а також про можливість відновлення використання талонів лише після закінчення обставин воєнного стану. До вказаної заяви, відповідач надав позивачу копії Листів емітентів та рішення ТПП України.

Суд зауважує, що жодних заперечень від позивача на листи відповідача від 19.10.2022 та від 07.11.2022 про наміри повернути кошти, матеріали справи не містять, а позивачем не надано. Також, і не надано, доказів відкликання позивачем своїх листів від 07.07.2022 та від 07.10.2022 з вимогами до відповідача про повернення коштів за не використані талони.

Згідно наданої відповідачем до справи копії платіжного доручення від 07.11.2022 № 9581266, відповідач перерахував, на вказані позивачем реквізити/рахунок (у листах від 07.07.2022 № 162 та від 07.10.2022 № 287) кошти у сумі 803 987,40 грн за заблоковані бланки - дозволи (талони). У призначенні платежі зазначено: повернення коштів за договором № 21033001 від 30.03.2021, накладні на повернення № 1 від 03.08.2022 та № 2 від 05.09.2022.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем п. 5.5. Договору, не виконання вимог Листів від 03.08.2022 та від 05.09.2022 про обмін талонів згідно видаткових накладних 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 на чинні.

Такі обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до Господарського суду міста Києва про зобов`язання відповідача виконати умови Договору п.5.5., а саме забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск товару, визначеного у видатковій накладній № 1 від 03.08.2022 та № 2 від 05.09.2022 на чинні.

Варто зазначити, що жодних пояснень щодо направлення позивачем до відповідача листів про повернення коштів за нереалізовані талони на паливо, позивачем в позовній заяві не зазначено.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частинами 1, 6 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Судом встановлено, що предметом укладеного Договору поставки №21033001 від 30.03.2021 є зобов`язання Постачальника (відповідача) поставити нафту і дистиляти - код ДК 021:2015 - 09130000-9 Бензин А-95-Євро5-Е5 (або еквівалент, Бензин А-92-Євро5-Е5 (або еквівалент), Паливо дизельне ДП-Євро5-ВО літнє та зимове (або еквівалент), а Постачальник (позивач) зобов`язався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару на умовах, передбачених Договором. Найменування, кількість та асортимент товару був визначений сторонами в додатку №1 до Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач оплатив на користь відповідача вартість товару на загальну суму 4 832 772,00 грн.

При цьому, у зв`язку з російською агресією 24.02.2022, з березня 2022 позивач частково не міг використовувати талони на пальне на суму 803 987,40 грн. у зв`язку з їх заблокуванням, а в подальшому і закінченням терміну їх дії.

За таких обставин, позивач склав та направив відповідачу видаткові накладні на повернення талонів від 03.08.2022 № 1 та від 05.09.2022 № 2 на загальну суму 803 987,40 грн. та просив замінити відповідні талони на чинні у відповідності до умов п. 5.5. Договору.

Відповідно до п.5.5 Договору, Сторони дійшли домовленості та узгодили, що термін дії дозволів на відпуск товару повинен бути не менше 12 місяців з моменту фактичного отримання Позивачем цих дозволів, і, у разі, якщо Позивач з будь-яких причин не зміг використати дозволи на відпуск протягом терміну їх дії, то Відповідач повинен забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск на чинні або продовжити термін їх дії без зменшення їх номіналу.

Поміж тим, відповідно до п. 6.2.1. Договору, Замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від Договору у повному обсязі або частково, повідомивши про це Постачальника у строк не менше ніж за 5 робочих днів. У разі односторонньої відмови Замовника від Договору у повному обсязі або частково, Договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки відповідача є виключно правом позивача.

Суд констатує, що позивач направив відповідачу офіційні листи за підписом директора КП "Дарницьке лісопаркове господарство" Явного М. від 07.07.2022 № 162 та від 07.10.2022 № 287 в яких вимагав повернути кошти, які були перераховані підприємством за отримані, проте заблоковані бланки - дозволи (талони) за Договором № 21033001 від 30.03.2021. У вказаному листі, також, вказано рахунок, на який слід перерахувати кошти.

Суду доведено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідно до платіжного доручення № 9581266 від 07.11.2022 відповідач повернув позивачу, на вказаний останнім у листах від 07.07.2022 та від 07.10.2022 рахунок кошти у сумі 803 987,40 грн за заблоковані бланки - дозволи (талони). При цьому, суд зауважує, що у призначенні платежу зазначено: повернення коштів за договором № 21033001 від 30.03.2021, накладні на повернення № 1 від 03.08.2022 та № 2 від 05.09.2022, тобто щодо спірних накладних.

Отже, позивачем самостійно змінено обов`язок відповідача щодо заміни талонів на чинні, обов`язком повернути кошти за не використані талони. Вказане право Покупця також передбачене ст. 670 ЦК України, яка цитована судом вище.

Суд зауважує, що протягом розгляду справи в суді, позивач не вчинив будь - яких дій щодо повернення відповідачу коштів, перерахованих згідно вище вказаного платіжного доручення.

Щодо посилань позивача на п. 6.5. Договору, про те, що зміни до Договору вносяться шляхом підписання сторонами Додаткових угод, проте Додаткової угоди щодо зміни умов договору (в частині повернення сплачених за талони коштів), сторони не підписували, суд зазначає таке.

Так, спірний договір закінчив дію 31.12.2021, а отже, не можливе укладення додаткових умов щодо зміни умов договору після спливу терміну дії договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту (постанова КГС Верховного Суду від 28.05.2020 № 917/750/19; постанова КГС Верховного Суду від 21.05.2020 №920/551/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

Позивачем, заявляючи позов про виконання умов Договору поставки № 21033001 від 30.03.2021 року, а саме забезпечити безкоштовну заміну дозволів на відпуск товару, визначеного у видатковій накладній № 1 від 03.08.2022 року та видатковій накладній № 2 від 05.09.2022 року на чинні не надано доказів, щодо порушення його прав та інтересів з боку відповідача, оскільки в матеріалах справи наявний лист позивача щодо повернення грошових коштів, який задоволений відповідачем в повному обсязі.

За таких обставин, суд при розгляді даної справи дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, відсутність порушеного права позивача з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Крім того, щодо суперечності дій позивача які виразилися у направленні відповідачу листів про повернення коштів, а згодом звернення до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії позивача, які виразилися у направленні до відповідача листів від 07.07.2022 та від 07.10.2022 з вимогою про повернення коштів за не використані талони на пальне, а згодом пред`являє позов про зобов`язання замінити відповідні талони на чинні суперечить його попередній поведінці (вимоги про повернення коштів) і є недобросовісним.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всебічно та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Комунального підприємства "Дарницьке лісопаркове господарство" слід відмовити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 18.04.2023.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Дарницьке лісопаркове господарство" (02092, м. Київ, вул. Опришківська, 35, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2023.

Суддя І.І. Борисенко