ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Дніпро Справа № 908/1935/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. (суддя Ярешко О.В., м. Запоріжжя) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання",

м. Запоріжжя

до: Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" ,

м. Запоріжжя

про стягнення 134 067,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя", про стягнення заборгованості у загальному розмірі 134067,32 грн., яка складається з: заборгованості за спожиту у грудні 2021р. електричну енергію, у розмірі 94863,86 грн.; пені 21348,27 грн. за період з 18.01.2022р. по 20.09.2022р.; 3% річних 1918,06 грн., за період з 18.01.2022р. по 20.09.2022р.; інфляційних втрат, у розмірі 15937,13 грн., за період з 01.02.2022р. по 31.08.2022р..

Позов обґрунтований порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 30 від 30.12.2020 р., про постачання електричної енергії споживачу.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. позов задоволено частково - стягнуто з Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" 94 863 грн. 86 коп. заборгованості за спожиту в грудні 2021 електричну енергію; 17637 грн. 27 коп. пені, за період з 15.03.2022 по 20.09.2022; 1481 грн. 44 коп. 3% річних, за період з 15.03.2022 по 20.09.2022; 15311 грн. 75 коп. інфляційних втрат, за період з 15.03.2022 по 31.08.2022; 2392 грн. 67 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Запоріжжя", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. в частині стягнення 17 637,27 грн. пені, за період з 15.03.2022р. по 20.09.2022р., 1 481,44 грн. - 3% річних, за період з 15.03.2022р. по 20.09.2022р., 15 311,75 грн. інфляційних втрат, за період з 15.03.2022р. по 31.08.2022р. та прийняти в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду.

Так, Скаржник посилається на те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, 24.02.2022р. Державним підприємством обслуговування повітряного руху України прийнято рішення про закриття повітряного простору України та призупинено надання аеронавігаціних послуг у повітряному просторі, а приймаючи до уваги, що основним видом діяльності КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту, із закриттям повітряного простору України відповідач фактично був позбавлений можливості провадити свою господарську діяльність, отримувати прибуток та, як наслідок, своєчасно виконувати договірні зобов`язання.

Таким чином, Скаржник вважає, що підстави для застосування до відповідача за порушення грошового зобов`язання за Договором № 30 від 30.12.2020 р., про постачання (купівлю) електричної енергії господарсько-правової відповідальності у виді стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить апеляційний суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. по справі №908/1935/22 - залишити без змін, оскільки вважає, що судом першої інстанції досліджено та враховано всі фактичні дані та обставини і на підставі цього прийнято законне та обґрунтоване рішення.

В обгрунтування своїх заперечень, позивач зазначає на тому, що Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву ТОВ Запоріжжяелектропостачання, не надав заперечення щодо позовних вимог Товариства із посиланням на відповідні докази та норми права, що також було зазначено судом в рішенні по справі №908/1935/22.

Поряд з цим, Позивач вказує на те, що Відповідач не надав доказів, чому ним не був наданий відзив на позовну заяву Товариства до суду першої інстанції, не зазначені обставини з якими Відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, як то було йому запропоновано ухвалою Господарського суду Запорізької області, про відкриття провадження по справі №908/1935/22.

Позивач вважає, що сертифікат засвідчення форс-мажорних обставин повинен видаватись на основі проведеного аналізу щодо причинно наслідкового зв`язку між неможливістю виконувати зобов`язання та такими обставинами.

Разом з тим, Позивач наголошує на тому, що предметом спору є період виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію за грудень 2021р., то в даному випадку посилання Відповідача на форс-мажорні обставини є необґрунтованими та безпідставними.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/1935/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. по справі № 908/1935/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

30.01.2023р. матеріали справи № 908/1935/22 надішли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2023р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. у справі № 908/1935/22 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів доплати судового збору, у розмірі 132 грн. 48 коп..

Від скаржника до суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2023р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Запоріжжя (споживач) укладено договір № 30, про постачання (купівлю) електричної енергії від 30.12.2020р. (Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Запоріжжя підписано заяву-приєднання до договору, про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору).

За умовами договору (п. 1.1), постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк (термін) поставки товару: до 31.12.2021р. включно (п. 2.1).

Відповідно до п. 4.1, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 2,7360 за 1 кВт/год. з ПДВ. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Ціна електричної енергії, згідно з п. 4.2 договору, має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 4.5, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або в строк, визначений у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, прийнятій споживачем.

У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього договору. При розрахунку пені використовується розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня (п. 4.7).

Споживач, згідно з п. 5.2.1, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору. Постачальник, згідно з п. 6.1.1, має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію.

Згідно з п. 12.1, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021р., якщо інше не встановлено комерційною пропозицією, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно Комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ Запоріжжяелектропостачання (додаток № 2 до договору), оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється на умовах (у строки), передбачені п. 4.2 цієї Комерційної пропозиції. Згідно п. 4.2, порядок здійснення платежів: оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснені споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду.

Згідно п. 7.1 Комерційної пропозиції, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Позивачем було виписано відповідачу рахунок № 44_30/5ВЦ від 10.01.2022р., за оплату спожитої в грудні 2021р. електроенергії у обсязі 421613 кВт/год., на суму 2 112 281,14 грн. Кінцевий термін сплати: 15.01.2022р..

Вказаний рахунок отриманий представником відповідача 10.01.2022р..

Між позивачем та відповідачем підписано акт прийняття-передавання товарної продукції щодо споживання відповідачем в грудні 2021р. електроенергії у обсязі 421613 кВт/год., на суму 2112281,14 грн..

В матеріалах справи наявні копії листа ПАТ Запоріжжяобленерго від 31.05.2022р. вих. № 007-72/2993 та листа АТ Українська залізниця від 31.05.2022р. вих. ЕЕДн-596 щодо здійснення ТОВ Запоріжжяелектропостачання постачання електричної енергії споживачу КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя у грудні 2021р..

КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя звернувся до позивача з листом, в якому зазначив про здійснення найближчим часом оплати за отриману електроенергію, в сумі 1 922 555,28 грн., просив провести реструктуризацію заборгованості. у розмірі 189 725,86 грн. до кінця 2 кварталу 2022 року.

Згідно платіжного доручення № 134 від 18.01.2022р. відповідач перерахував на рахунок позивача 1 922 555,28 грн..

Листом від 21.01.2022р. позивач на лист відповідача щодо реструктуризації зазначив, що станом на 20.01.2022р. заборгованість КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя складає 189 725,86 грн.; погодив сплату заборгованості в наступному порядку: до 15.02.2022р. платіж, у розмірі 94 862,00 грн., до 15.03.2022р. платіж, у розмірі 94 863,86 грн..

Згідно платіжного доручення № 330 від 15.02.2022р. відповідач перерахував на рахунок позивача 94 862,00 грн..

Позивачем надіслано відповідачу вимогу № 2819 від 07.07.2022р. щодо погашення заборгованості в сумі 94 863,86 грн. за спожиту електроенергію. Відповідь на вимогу в матеріалах справи відсутня.

Вказану заборгованість відповідачем не сплачено, що і стало причиною спору і звернення до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за спожиту електричну енергію за грудень 2021р. в сумі 94 863,86 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, здійснені позивачем, суд встановивши, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача, дійшов висновку, що позов у частині стягнення підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, з огляду на наступне.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвиток ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії" та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 14.03.2018р. № 312 затвердила Правила роздрібного ринку електричної енергії, які регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами (далі - ПРРЕЕ).

Згідно п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, договір про постачання електричної енергії споживачу це домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Згідно п.п. 4.12, 4.13 даних Правил, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Пунктом 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії визначені наступні обов`язки споживача: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих правил та умов договору; дотримуватись правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов, укладених договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача; утримувати власні мережі у стані, що відповідає вимогам нормативних документів.

З урахуванням наведених правових норм ПАТ Запоріжжяобленерго постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області.

Відповідно до п. 1.2.7 ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про електроенергетику, споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 27 Закону України Про електроенергетику передбачено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є зокрема крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, між Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (постачальник) та Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Запоріжжя (споживач) укладено договір № 30, про постачання (купівлю) електричної енергії від 30.12.2020р. (Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Запоріжжя підписано заяву-приєднання до договору, про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору).

За умовами договору (п. 1.1), постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк (термін) поставки товару: до 31.12.2021р., включно (п. 2.1).

Відповідно до п. 4.1, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 2,7360 за 1 кВт/год. з ПДВ. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Ціна електричної енергії, згідно з п. 4.2 договору, має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 4.5, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або в строк, визначений у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, прийнятій споживачем.

У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього договору. При розрахунку пені використовується розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня (п. 4.7).

Споживач, згідно з п. 5.2.1, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору. Постачальник, згідно з п. 6.1.1, має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію.

Згідно з п. 12.1, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021р., якщо інше не встановлено комерційною пропозицією, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно Комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ Запоріжжяелектропостачання (додаток № 2 до договору), оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється на умовах (у строки), передбачені п. 4.2 цієї Комерційної пропозиції. Згідно п. 4.2, порядок здійснення платежів: оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснені споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду.

Як встановлено судом першої інстанції, Позивачем було виписано Відповідачу рахунок № 44_30/5ВЦ від 10.01.2022р., за оплату спожитої в грудні 2021р. електроенергії у обсязі 421 613 кВт/год., на суму 2 112 281,14 грн.

Між Позивачем та Відповідачем підписано акт прийняття-передавання товарної продукції щодо споживання Відповідачем в грудні 2021р. електроенергії у обсязі 421613 кВт/год., на суму 2 112 281,14 грн..

Вказаний рахунок отриманий представником Відповідача 10.01.2022р.. Кінцевий термін сплати: 15.01.2022р..

Матеріали справи містять копії листа ПАТ Запоріжжяобленерго від 31.05.2022р. вих. № 007-72/2993 та листа АТ Українська залізниця від 31.05.2022р. вих. ЕЕДн-596 щодо здійснення ТОВ Запоріжжяелектропостачання постачання електричної енергії споживачу КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя у грудні 2021р..

КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя звернувся до Позивача з листом, в якому зазначив про здійснення найближчим часом оплати за отриману електроенергію, в сумі 1 922 555,28 грн., просив провести реструктуризацію заборгованості. у розмірі 189 725,86 грн. до кінця 2 кварталу 2022 року.

Згідно платіжного доручення № 134 від 18.01.2022р. Відповідач перерахував на рахунок позивача 1 922 555,28 грн..

Листом від 21.01.2022р. Позивач на лист Відповідача щодо реструктуризації зазначив, що станом на 20.01.2022р. заборгованість КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя складає 189 725,86 грн.; погодив сплату заборгованості в наступному порядку: до 15.02.2022р. платіж у розмірі 94 862,00 грн., до 15.03.2022р. платіж, у розмірі 94 863,86 грн..

Отже, матеріали справи свідчать, що сторонами було змінено строк виконання зобов`язання з оплати частини спожитої в грудні 2021 Відповідачем електроенергії.

Згідно платіжного доручення № 330 від 15.02.2022р. Відповідач перерахував на рахунок позивача 94 862,00 грн..

Заборгованість у розмірі 94 863,86 грн. мала бути сплачена Відповідачем до 14.03.2022р., вкючно.

Позивачем надіслано Відповідачу вимогу № 2819 від 07.07.2022р., щодо погашення заборгованості в розмірі 94 863,86 грн. за спожиту електроенергію.

Доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 94 863,86 грн. основного боргу, позов у цій частині визнається судом обґрунтованим.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020р. у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Сторонами в п. 4.7 договору № 30 визначено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

У відповідності до п. 7.1. Додатку 2 до Договору про постачання електроенергії Комерційної пропозиції, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією Комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

На підставі п. 7.1. Комерційної пропозиції, Позивачем нараховано Відповідачу пеню, у розмірі 21 348,27 грн., за період з 18.01.2022р. по 20.09.2022р., 3% річних від суми заборгованості, у розмірі 1 918,06 грн., за період з 18.01.2022р. по 20.09.2022р. та суму інфляційних витрат, у розмірі 15 937,13 грн., за період з 01.02.2022р. по 31.08.2022р..

Колегією суддів взято до уваги, а судом першої інстанції вірно враховано, що сторонами було змінено строк виконання зобов`язання зі сплати заборгованості в сумі 94 863,86 грн. - до 15.03.2022р., тобто, Відповідач мав сплатити дану суму до 14.03.2022р., включно.

Таким чином, 3% річних слід нараховувати починаючи з 15.03.2022р., інфляційні втрати з березня 2022.

Місцевий господарський суд також дійшов до вірного висновку що розрахунок пені, зроблений Позивачем неправильно, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення Відповідача.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат та дійшов до вірного висновку, що з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 1 481,44 грн. 3% річних, за період з 15.03.2022р.р. по 20.09.2022р., та інфляційні нарахування, за період з березня по серпень 2022р., у розмірі 15 311,75 грн.. У стягненні 436,62 грн. 3% річних та 635,38 грн. інфляційних втрат судом відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю позову в цій частині.

Зробивши перерахунок пені, за період з 15.03.2022р. по 20.09.2022р. (в межах заявленого позивачем періоду), судом правильно встановлено, що пеня за даний період складає 17637,27 грн..

В частині стягнення 436,62 грн. 3% річних, 635,38 грн. інфляційних втрат та 3711,00 грн. пені слід відмовити.

Доводи Скаржника про наявність у спірних відносинах форс-мажорних обставин, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, адже для звільнення особи від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин Відповідач зобов`язаний довести суду, що такі обставини дійсно унеможливили та вплинули безпосередньо на виконання зобов`язань Відповідачем у спірних правовідносинах та який вплив вони мали на господарську діяльність Відповідача. В той же час, доказів на підтвердження наявності таких обставин Відповідач суду не подав. Крім того, Скаржник (Відповідач) не заявляв про них під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 р. у справі №913/20/21, від 30.05.2022 р. у справі №922/2475/21, від 14.06.2022 р. у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 р. у справі №904/3886/21, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

Колегія суддів зазначає, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1, на який міститься посилання в апеляційній скарзі, не є сертифікатом про форс-мажорні обставини у контексті викладених вище положень законодавства.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Отже, звертаючись із апеляційною скаргою, Відповідач не спростував вищенаведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається, підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022р. у справі №908/1935/22 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя М.О. Дармін