ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2023 р. Справа№ 910/10631/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Хрипуна О.О.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022

у справі №910/10631/21 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 119 243,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі, позивач або ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або Залізниця) про стягнення 119 243,55 грн вартості недостачі вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як перевізником зобов`язань щодо збереження вантажу під час залізничного перевезення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 119 243 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті сорок три) грн 55 коп. збитків внаслідок втрати вантажу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено факт недостачі вантажу, який перевозився у залізничних вагонах, а відповідачем не спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з його вини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 30.12.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

За твердженнями скаржника, при вирішенні даної категорії спорів, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям має застосовуватися норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 2% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

При цьому, в апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленою «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальних (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою Наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466, які містять інформацію щодо відсотку вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №51861425, 51875474, 52502317, 52320702, 52802501, 51863298, 51875227, 52796315, 52337581, 52361672, 52609898, 52382231.

Також, в прохальній частині апеляційної скарги Акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» викладено клопотання про розгляд зазначеної апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

10.03.2023 від позивача електронною поштою через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд відмовити у її задоволенні, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відзиві позивач наголосив на безпідставності заявленого відповідачем клопотання про витребування посвідчення про якість рядового вугілля, зазначивши, що з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цієї накладної, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Також позивач зазначив, що накладні та комерційні акти, які додані до позову, підтверджують кількість відправленого вантажу і нестачі у спірних вагонах та є належними і допустимими доказами в обґрунтування позову про стягнення вартості недостачі вантажу.

Стосовно надання доказів щодо сплати вантажоодержувачем вартості вантажу, то Статут залізниць України не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Крім того, в основі покладення відповідальності на перевізника знаходиться сам факт втрати чи недостачі вантажу з вини перевізника, а не доведення позивачем наявності в нього збитків.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Хрипун О.О., Шаптала Є.Ю.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10631/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

25.01.2023 матеріали справи №910/10631/21 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21, відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 119 243,55 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору, інших заяв та клопотань.

Також даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, заявленого у тексті апеляційної скарги, оскільки встановлено, що зазначені докази не є необхідними для вирішення спору в контексті заявленої позовної вимоги, враховуючи, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» та доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін у справі (, ІНФОРМАЦІЯ_1, , ), зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У листопаді 2020 року - січні 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» зі станції Курахівка Донецької залізниці здійснено відправку вугілля кам`яного марки Г-газове на станцію Бурштин Львівської залізниці - одержувач ТОВ «ДТЕК Бурштинська ТЕС» та на станцію Добротвір Львівської залізниці - одержувач ДТЕК Добротвірська ТЕС, у вагонах:

1) №54782420 в кількості 69 800 кг, №52230034 в кількості 69 700 кг, №56533607

в кількості 69 000 кг по залізничній накладній №52320702 від 25.12.2020 (том 1, а.с. 38-42);

2) у вагони №55022669 в кількості 69 300 кг, №56998222 в кількості 70 100 кг, №61020004 в кількості 70 000 кг, №56211659 в кількості 69 000 кг по накладній №52502317 від 07.01.2021 (том 1, а.с. 36-37)

3) у вагони №63659031 в кількості 69 500 кг, №62258033 в кількості 69 900 кг, №62281126 в кількості 69 500 кг по накладній №51861425 від 24.11.2020 (том 1, а.с. 28-29);

4) у вагони №54751649 в кількості 69 700 кг, №53526372 в кількості 68 200 кг, №51806008 в кількості 69 500 кг, №64066475 в кількості 69 700 кг по накладній №52802501 від 28.01.2021 (том 1, а.с. 43-46);

5) у вагон №60029345 в кількості 68 800 кг по накладній №52337581 від 26.12.2020 (том 1, а.с. 52);

6) у вагон №56744865 в кількості 71 000 кг по накладній №52361672 від 28.12.2020 (том 1, а.с. 53)

7) у вагон №53547238 в кількості 69 000 кг по накладній №52609898 від 15.01.2021 (том 1, а.с. 54);

8) у вагон №53075479 в кількості 69 200 кг по накладній №52382231 від 31.12.2020 (том 1, а.с. 56);

9) у вагон №61012209 в кількості 69 600 кг по накладній №51863298 від 24.11.2020 (том 1, а.с. 47);

10) у вагон №60026341 в кількості 69 600 кг по накладній №51875227 від 25.1 1.2020 (том 1, а.с. 48-49);

11) у вагон №56131782 в кількості 68 500 кг по накладній №51875474 від 25.11.2020 (том 1, а.с. 34-35);

12) у вагон №61667754 в кількості 69 000 кг по накладній №52796315 від 28.01.2021 (том 1, а.с. 50-51).

Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних №51861425, №51875474, №52502317, №52320702, №52802501, №51863298, №51875227, №52796315, №52337581, №52361672, №52609898, №52382231, (№46552006, №52609898, №46552006, №52337581, №51863298, №52808458, №52326550, №52509650, №51873990 досильні), за підписами директора та головного бухгалтера ВП «Добротвірська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» та ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго», право на пред`явлення позову передано ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ».

На станції слідування вантажу Покровськ Донецької залізниці за результатами контрольного переважування маси вантажу було виявлено нестачу вантажу у вагонах №55022669, №56998222, №61020004, №54782420, №56533607, №60026341, про що були складені комерційні акти №482004/661/542 від 26.11.2020, №482004/731/762, №482004/732/763 від 25.12.2020, №482004/4/38, №482004/3/37, №482004/2/36 від 08.01.2021.

Згідно комерційного акту №482004/661/542 від 26.11.2020 нестача вантажу у вагоні №60026341 становить 3 050 кг.

Згідно комерційного акту №482004/731/762 від 25.12.2020 нестача вантажу у вагоні №54782420 становить 3 000 кг.

Згідно комерційного акту №482004/732/763 від 25.12.2020 нестача вантажу у вагоні №56533607 становить 2 600 кг.

Згідно комерційного акту №482004/4/38 від 08.01.2021 нестача вантажу у вагоні №55022669 становить 2 250 кг.

Згідно комерційного акту №482004/3/37 від 08.01.2021 нестача вантажу у вагоні №56998222 становить 2 050 кг.

Згідно комерційного акту №482004/2/36 від 08.01.2021 нестача вантажу у вагоні №61020004 становить 3 050 кг.

На станції слідування вантажу Чаплине Придніпровської залізниці за результатами контрольного переважування маси вантажу було виявлено нестачу вантажу у вагонах №56131782, №61012209, №63659031, №62258033, №62281126, про що були складені комерційні акти №454201/106/543, №454201/110/547, №454201/108/545, №454201/107/544, №454201/109/546 від 27.11.2020.

Згідно комерційного акту №454201/106/543 від 27.11.2020 нестача вантажу у вагоні №56131782 становить 2 700 кг;.

Згідно комерційного акту №454201/110/547 від 27.11.2020 нестача вантажу у вагоні №61012209 становить 2 000 кг.

Згідно комерційного акту №454201/108/545 від 27.11.2020 нестача вантажу у вагоні №63659031 становить 4 450 кг.

Згідно комерційного акту №454201/107/544 від 27.11.2020 нестача вантажу у вагоні №62258033 становить 3 900 кг.

Згідно комерційного акту №454201/109/546 від 27.11.2020 нестача вантажу у вагоні №62281126 становить 6 100 кг.

На станції призначення вантажу Добротвір Львівської залізниці за результатами контрольного переважування маси вантажу було виявлено нестачу вантажу у вагонах №54751649, №53526372, №61667754, про що були складені комерційні акти №371009/6, №371009/7 від 01.02.2021, №482004/60/8 від 29.01.2021.

Згідно комерційного акту №371009/6 від 01.02.2021 нестача вантажу у вагоні №54751649 становить 2 600 кг.

Згідно комерційного акту №371009/7 від 01.02.2021 нестача вантажу у вагоні №61667754 становить 5 500 кг.

Згідно комерційного акту №482004/60/8 від 29.01.2021 нестача вантажу у вагоні №53526372 становить 5 800 кг.

На станції призначення вантажу Бурштин Львівської залізниці за результатами контрольного переважування маси вантажу було виявлено нестачу вантажу у вагонах №60029345, №56744865, №53547238, №53075479, №52230034, №56211659, про що були складені комерційні акти №388103/5 від 03.01.2021, №388103/2 від 01.01.2021, №450003/15/77 від 16.01.2021, №388103/6 від 04.01.2021, №388103/767 від 29.12.2020, №388103/35 від 11.01.2021.

Згідно комерційного акту №388103/5 від 03.01.2021 нестача вантажу у вагоні №60029345 становить 3 050 кг.

Згідно комерційного акту №388103/2 від 01.01.2021 нестача вантажу у вагоні №56744865 становить 3 700 кг.

Згідно комерційного акту №450003/15/77 від 16.01.2021 нестача вантажу у вагоні №53547238 становить 5 200 кг.

Згідно комерційного акту №388103/6 від 04.01.2021 нестача вантажу у вагоні №53075479 становить 5 600 кг.

Згідно комерційного акту №388103/767 від 29.12.2020 нестача вантажу у вагоні №52230034 становить 2 750 кг.

Згідно комерційного акту №388103/35 від 11.01.2021 нестача вантажу у вагоні №56211659 становить 2 650 кг.

В актах зазначено про наявність поглиблень, виїмок на поверхні вантажу, порушення маркування, наявність слідів ходіння на вантажу. Також вказано, що розвантажувальні люки закриті.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу (вугілля) під час здійснення перевезення йому були завдані збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто).

Загальна вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах згідно довідок позивача про вартість вугільної продукції у вагонах по кожній з накладних, з врахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, склала 119 243,55 грн та заявлена позивачем до стягнення в даній справі.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на наступні обставини: норма природної втрати для вантажу під час перевезення становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах; позивач не надано доказів того, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу і що наявні сліди доступу до вантажу; позивачем не надано доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника і не доведено наявності шкоди; позивачем не доведено вини залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а відповідач, як перевізник, відповідає за завдані збитки в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Загальні умови перевезення на підставі частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі, Статут), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Абзацом 2 статті 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі статтею 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.

За приписами частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, статті 22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами зважування вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних №51861425, №51875474, №52502317, №52320702, №52802501, №51863298, №51875227, №52796315, №52337581, №52361672, №52609898, №52382231, (№46552006, №52609898, №46552006, №52337581, №51863298, №52808458, №52326550, №52509650, №51873990 досильні) виявлено недостачу вантажу, про що складено комерційні акти №482004/661/542 від 26.11.2020, №482004/731/762, №482004/732/763 від 25.12.2020, №482004/4/38, №482004/3/37, №482004/2/36 від 08.01.2021, №454201/106/543, №454201/110/547, №454201/108/545, №454201/107/544, №454201/109/546 від 27.11.2020, №371009/6, №371009/7 від 01.02.2021, №482004/60/8 від 29.01.2021, №388103/5 від 03.01.2021, №388103/2 від 01.01.2021, №450003/15/77 від 16.01.2021, №388103/6 від 04.01.2021, №388103/767 від 29.12.2020, №388103/35 від 11.01.2021.

Судом встановлено, що вищевказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у зазначених вище вагонах.

При цьому, доказів заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту оскарження їх з боку останніх відсутні.

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання, відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За приписами статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем всупереч статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копії довідок, підписаних директором та начальником відділу планування та інвестицій ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», а також, довідки власника вантажу - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», підписані директором філії ВТП «Павлоградвантажтранс», у яких визначено вартість 1 тонни відвантаженого вугілля (з ПДВ) (том 1, а.с. 74-94).

Так, згідно з зазначеними вище довідками, вартість 1 тонни вугільної продукції у вагонах №63659031, №62258033, №62281126 по накладній №51861425 складає 2 168,42 грн з ПДВ, у вагоні №56131782 по накладній №51875474 - 1775,33 грн з ПДВ, у вагонах №55022669, №56998222, №61020004, №56211659 по накладній №52502317 - 1831,61 грн з ПДВ, у вагонах №52230034, №54782420, №56533607 по накладній №52320702 - 1 801,20 грн з ПДВ, у вагонах №№ 54751649, №53526372, 51806008, 64066475 по накладній №52802501 - 1951,73 грн з ПДВ, у вагоні №61012209 по накладній №51863298 - 1 756,40 грн з ПДВ, у вагоні №60026341 по накладній №51875227 - 1 909,12 грн з ПДВ, у вагоні №61667754 по накладній №52796315 - 1 970,84 грн з ПДВ, у вагоні №60029345 по накладній №52337581 - 2 031,71 грн з ПДВ, у вагоні №56744865 по накладній №52361672 - 2 465,52 грн з ПДВ, у вагоні №53547238 по накладній №52609898 - 1 923,60 грн з ПДВ, у вагоні №53075479 по накладній №52382231 - 1 840,74 грн з ПДВ.

При цьому, у довідках зазначена інформація про вартість вугільної продукції по кожному вагону, в яких було виявлено нестачу вантажу, із зазначенням номеру спірної залізничної накладної.

Враховуючи положення частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, статті 314 Господарського кодексу України, а також статті 115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.

Відповідно до пункту 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», на яке посилається відповідач в апеляційній скарзі, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом з тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу, про що свідчить вставне слово «зокрема».

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Позивачем також правомірно враховано, що відповідно до частини 2 статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Судом встановлено, що розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до пункту 27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне марки г-газовий у твердому стані (пункт 20 залізничних накладних), складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах, у зв`язку з чим загальна вартість недостачі вантажу (збитків) становить 119 243,55 грн.

Доводи відповідача про те, що при визначенні суми норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2%, а не 1%, колегія суддів відхиляє, оскільки у залізничних накладних не зазначено про те, що вантаж перевозився у вологому стані.

Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

За таких обставин відсутні, як підстави для витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження вологості спірного вугілля, так і підстави для визначення розміру норм природної втрати та граничного розходження на рівні 2%.

З огляду на викладене, а також те, що судом встановлено факт незбереження відповідачем прийнятого до перевезення вантажу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу у сумі 119 243,55 грн.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами статті 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на вищевказаних залізничних накладних міститься переуступний напис, який свідчить про передачу права на пред`явлення позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту залізниць України.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем понесення ним реальних збитків, зокрема, ненадання доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що у даній справі позивачем є вантажовідправник, відтак, збитки, завдані позивачеві, не залежать від оплати вантажу та полягають у самому факті нестачі вантажу.

За таких обставин, з огляду на заявлені предмет та підставу позову, колегія суддів вважає, що факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищевикладені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю, у зв`язку з чим з АТ «Укрзалізниця» підлягає стягненню на користь ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 119 243,55 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2022 у справі №910/10631/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10631/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Є.Ю. Шаптала

О.О. Хрипун