ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м.Дніпро Справа № 904/6044/20 (904/4625/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі №904/6044/20(904/4625/22)

За позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражного керуючого Огулькової Анни Миколаївни, м.Дніпро

до ОСОБА_1 , Київська обл., м. Васильків

про стягнення заборгованості у розмірі 1 458 069,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражний керуючий Огулькова Анна Миколаївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 458 069,00 грн.

Ухвалою суду від 08.12.2022 прийнято матеріали справи №904/6044/20(904/4625/22) за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражного керуючого Огулькової Анни Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 458 069,00 грн.

09.01.2023 відповідачем подано заяву б/н від 06.01.2023 про забезпечення доказів, в якій ОСОБА_1 просить суд:

- в порядку забезпечення доказів витребувати з АТ РАЙФФАЙЗЕН БАНК (м. Київ, вул. Лєскова, 9) та долучити до справи №904/6044/20 (904/4625/22) за позовом ТОВ НИВА 2014 про стягнення з ОСОБА_1 1 458 069,00 грн виписку про рух коштів на рахунку ТОВ НИВА 2014 () НОМЕР_1 за період з 01 січня до 31 грудня 2014 року включно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 06.01.2023 про забезпечення доказів відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/6044/20(904/4625/22), постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення доказів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Клопотання про забезпечення доказів ОСОБА_1 про витребування з АТ «Райффайзен банк» та долучення до справи виписки про рух грошей на рахунку позивача ТОВ «Нива 2014» в період з 01 січня до 31 грудня 2014 було обґрунтовано неможливістю заявника самостійно отримати інформацію, через обмеження, пов`язані з дотриманням законодавства про банківську таємницю. Доказове значення банківської виписки про рух грошей на рахунку позивача в 2014 році полягає в тому, що ця виписка підтверджує факт надання позивачу в 2014 році його засновником і власником ОСОБА_2 зворотної фінансової позики в сумі 7 524 600,00 грн., а тому всю готівку в сумі 1 458 069,00 грн. отриману відповідачем з 11.07.2016 до 19.04.2018, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , в рахунок повернення раніше наданої ним зворотної фінансової позики. Апелянт вважає, що надана позивачем інформація є неповною, арбітражним керуючим було витребувано виписку про рух коштів за період з 29.12.2015, тобто з дати працевлаштування ОСОБА_1 на посаду бухгалтера в ТОВ «Нива 2014». З виписки АТ «Райффайзен Банк» вхідний залишок на ранок 29.12.2015 становив 0,00 грн., а впродовж дня було проведено чотири транзакції із загальним денним оборотом в сумі 320 945,62 грн. і при цьому всі чотири транзакції було проведено по дебету рахунку, а по кредиту не було проведено жодної транзакції. Тобто банком проведено чотири транзакції щодо списання грошей, проте не проведено жодної транзакції щодо зарахування грошей. Таким чином проведені банком транзакції за рахунком не є першими, і залишок по вказаному рахунку становив не менше суми денного обороту за 29.12.2015, тобто не менше 320 945,62 грн. Окрім того платіжні доручення на підставі яких було проведено транзакції мають порядкові номери 188, 189, що свідчить про неповноту наданої інформації.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/6044/20(904/4625/22) залишено без руху. Надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі 671,00 грн.

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/6044/20(904/4625/22).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2023 розгляд справи №904/6044/20(904/4625/22) призначено на 06.04.2023 о 10:30 год.

В судове засідання призначене на 06.04.2023 інші учасники справи, окрім представника апелянта, не з`явились. Повідомлялися про дату судового засідання.

Арбітражним керуючим ОСОБА_3 подано письмові пояснення в яких заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення. Окрім того повідомила, що не має наміру приймати участь у судовому засіданні.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі №910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" (49074, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Слобожанський, 111 А, кв.51, ).

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражний керуючий Огулькова Анна Миколаївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 458 069,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ліквідатор зазначає, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо, що ТОВ "Нива 2014" сплатило з власного рахунку на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 458 069,00 грн зворотної фінансової допомоги, які відповідачем не були повернуті.

Ухвалою суду від 08.12.2022 прийнято матеріали справи №904/6044/20(904/4625/22) за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива 2014" арбітражного керуючого Огулькової Анни Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 458 069,00 грн.

Відповідачем подано заяву б/н від 06.01.2023 про забезпечення доказів, в якій ОСОБА_1 просить суд:

- в порядку забезпечення доказів витребувати з АТ РАЙФФАЙЗЕН БАНК (м. Київ, вул. Лєскова, 9) та долучити до справи №904/6044/20 (904/4625/22) за позовом ТОВ НИВА 2014 про стягнення з ОСОБА_1 1 458 069,00 грн виписку про рух коштів на рахунку ТОВ НИВА 2014 () НОМЕР_1 за період з 01 січня до 31 грудня 2014 року включно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 06.01.2023 про забезпечення доказів відмовлено.

Відмовляючи відповідачу в забезпеченні доказів господарський суд зазначив, що банківський рахунок ТОВ "Нива 2014" в АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" було відкрито 12.03.2014, тому запитувати в Банку інформацію з 01.01.2014 не є необхідним. При формуванні Позивачем виписки (яка додана до позовної заяви) інформація була взята саме з дати відкриття рахунку, що видно з самої виписки, де вказано період з 12.03.2014 по 09.02.2022. Проте, перші транзакції за рахунком починаються з 29.12.2015. Окрім того суд звернув увагу відповідача, що предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 зворотної фінансової позики в сумі 1 458 069,00 грн. Кошти в позику Відповідачу надавались у період з 11.07.2016 по 19.04.2018. Тому період за який Відповідач просить витребувати певні докази не співпадає з періодом правовідносин які виникли між учасниками справи. Вказані обставини стали підставою для відмови в задоволенні заяви.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 110 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Заява про забезпечення доказів за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 111 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, п. 4, 5 ч. 1 цієї статті встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Отже обґрунтованим є вжиття заходів забезпечення доказів лише у разі, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

При цьому забезпечення доказів може вживатися судом з конкретною законодавчо встановленою метою збереження доказу, на який посилається учасник справи та запобіганню неможливим або утрудненим подання учасником справи такого доказу до суду у майбутньому для доведення обґрунтованості своєї правової позиції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №9901/608/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 9901/845/18 зазначено, що забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Враховуючи викладене, колегія зазначає, що законодавчо встановлений механізм забезпечення доказів у справі може бути застосований виключно у випадку необхідності одночасного запобігання ймовірній втраті таких доказів у майбутньому і наявного обґрунтованого ризику такої втрати, який повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Звертаючись з заявою про забезпечення доказів відповідача зазначає, що єдиним доказом, яким обґрунтовано позовні вимоги, є видана АТ «Райффайзен Банк» виписка про рух коштів на рахунку ТОВ «Нива 2014» в 2015-2018 роках. Проте вказана довідка не містить повної інформації щодо руху коштів, за весь період, яка відповідає інтересам відповідача. Інформацію по рахунках ТОВ «Нива 2014» відповідач не зможе отримати самостійно через існування охоронюваної законом банківської таємниці.

Разом з тим заявником не наведено обставин та фактів, підтверджених належними доказами, які свідчать про існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому. При цьому, вказана заява про забезпечення доказів не підтверджена також жодними доказами які б підтверджували ризики чи загрозу того, що такі докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим

Таким чином колегія зазначає, що господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання відповідача про забезпечення доказів.

Встановивши наведені вище обставини, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що господарський суд приймаючи ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів дійшов необґрунтованого висновку, який не відповідає обставинам справи.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/6044/20(904/4625/22) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі №904/6044/20(904/4625/22) залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.04.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко