ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2023 р. Справа№ 911/317/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - Дороженко М.О.,

від відповідача 1 - Круглик В.В,

від відповідача 2 - не з`явились,

від відповідача 3 - не з`явились,

від відповідача 4 - не з`явились,

від відповідача 5 - не з`явились,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023

у справі № 911/317/23 (суддя Рябцева О.О.)

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика"

до осіб, які можуть отримати статус учасника справи:

1. Дочірнього підприємства "БЦТ"

2. Драгон Капітал Інвестменте Лімітед (Dragon Capital Investments Limited)

3. Приватного виконавця Турчина Андрія Анатолійовича

4. Державного підприємства "СЕТАМ"

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВЛ ПРОПЕРТІ"

про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулося до Господарського суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом:

- встановлення заборони приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Турчину Андрію Анатолійовичу вчиняти будь-які дії щодо затвердження акта про проведені 26.01.2023 року електронні торги в рамках виконавчого провадження №70586372 з продажу лоту № 521381, в т.ч. шляхом підписання та скріплення печаткою приватного виконавця відповідного акта;

- заборони будь-яким державним реєстраторам, в тому числі приватним та державним нотаріусам, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості, в тому числі щодо суб`єктів прав на майно, а також видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (електронних торгів, оформлених протоколом № 581932 проведення електронного аукціону (торгів) від 26.01.2023) тощо, стосовно об`єкта продажу: адміністративно-складського єдиного майнового комплексу з допоміжними будівлями та спорудами, загальна площа (кв.м): 21461,2, опис: адміністративний корпус літ."А" - 4143,0 кв.м; склад - літ."Б" - 17105,3 кв.м; навіс літ "Б1"; механічна майстерня літ."В" - 175,4 кв.м; - насосна станція літ."Г" - 37,5 кв.м; пост охорони літ."Д,Е"; замощення I: Ваги - II; огорожа - №№1-4; трансформаторна підстанція - 2323 - ТП; ШРП з ВОГ (з лічильником газу Delta 2050G65, коректором Вега 1.01-ВН-0,6-60) - №5, адреса розташування: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія, будинок 1А-Б-В-Г; земельної ділянки, кадастровий номер: :04:001:5700, площею: 4.9752 га, цільове призначення - 03.10 для будівництва та обслуговування будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, адреса: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія.

Подаючи дану заяву, заявник зазначає, що з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів він має на меті звернутися до господарського суду Київської області із позовом про визнання недійсними електронних торгів, оформлених протоколом № 581932 проведення електронного аукціону (торгів) від 26.01.2023 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що оформлені протоколом № 581932 проведення електронного аукціону (торгів) від 26.01.2023 року електронні торги були проведені з грубим порушенням норм Закону, що в свою чергу становить загрозу безпідставного позбавлення його права власності на майно, яке було відчужено на таких торгах під видом майна боржника. Заявник у заяві стверджує, що виключно ТОВ "ТЛК "Арктика" є законним власником вказаного обладнання, що підтверджено судовим рішенням у справі № 911/2129/17, яке набрало законної сили, а у ДП "БЦТ" щодо такого майна наявний виключно обов`язок з його повернення дійсному власнику.

Ухвалою Господарського сууд Київської області від 02.02.2023 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що співставляючи майно, власником якого заявник себе вважає за змістом заяви про забезпечення позову, та майно, щодо якого відбувся аукціон, місцевим господарським судом не встановлено його тотожності. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що неспіввідношення майна, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, з майном, власником якого вважає себе заявник, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Окрім іншого, місцевим господарським судом зазначено, що заявником проігноровано у заяві про забезпечення необхідність оцінити співмірність заявленого заходу забезпечення з негативними наслідками, до яких він може призвести.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в поданій до суду заяві, заявником було наведено обґрунтування того, що наразі має місце виставлення на продаж у складі лоту №521381 в т.ч. майна, яке є власністю ТОВ «ТЛК «Арктика», а у боржника (ДП «БЦТ») щодо такого майна, як фізичного володільця, існує виключно обов`язок з повернення його законному власнику в порядку виконання рішення суду про витребування такого майна, яке набрало законної сили та статусу остаточного (судові рішення у справі №911/2129/17). При цьому, таке обґрунтування було підтверджено доданими до позовної заяви доказами (перелік наведено в додатках до позову), системне дослідження яких виключає будь-які сумніви в тому, що на продаж у складі лоту №521381 із його описом як: адміністративно-складський єдиний майновий комплекс з допоміжними будівлями та спорудами, загальна площа (кв.м): 21461.2, опис: адміністративний корпус - літ.»А» - 4143,0 кв.м; склад - літ.»Б» - 17105,3 кв.м: навіс - літ. »Б1»; механічна майстерня - літ.»В» - 175,4 кв. м; насосна станція - літ.»Г» - 37,5 кв. м: пост охорони - літ.»Д,Е»; замощення - І; ваги - II; огорожа - NoNol-4; трансформаторна підстанція - 2323 - ТП; ШРП з ВОГ (з лічильником газу Delta 2050G65, коректором Вега 1.01-BH-0,6-60) - No5, адреса розташування: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія, будинок 1А-Б-В-Г; земельна ділянка, кадастровий номер: :04:001:5700, площею: 4.9752 га, цільове призначення - 03.10 для будівництва та обслуговування будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, адреса: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія, було виставлено в т.ч. обладнання, розміщене в такому об`єкті нерухомості. Зокрема, скаржник звертає увагу, що опис майна у складі лоту №521381 (https://setam.net.ua/auction/519297) містить посилання на те, що воно належить боржнику на підставі технічного паспорту, серія та номер: TI01:3712-4154-3395-1152, виданого 27.10.2021 року, у відповідності до якого вбачається, що всі будівлі, в т.ч. трансформаторна підстанція - 2323 - ТП, завершені будівництвом в 2011 році. Крім того скаржник зазначає, що ним було додано до позову акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 23.04.2021 року, укладеного між ДП «БЦТ» та ПрАТ «МХП», згідно якого вбачається, що до утворення ДП «БЦТ» комплексу з адресою розташування: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія, будинок 1А-Б-В-Г, останнє розпоряджалось такими окремим об`єктами нерухомості та призначеним для його обслуговування рухомим майном шляхом здачі оренду. Отже, наведений в такому акті опис рухомого майна (Обладнання) і відповідає майну, яке належить ТОВ «ТЛК «Арктика», що підтверджується судовими рішеннями у справі №911/2129/17.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/317/23.

09.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 911/317/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі №911/317/23 та призначено розгляд справи на 05.04.2023 року.

21.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від заявника надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких останній зазначає, що йому стало відомо про те, що Господарським судом міста Києва наразі поновлено провадження у справі №910/6176/18 за позовом Національного банку України до АТ «Златобанк» та ТОВ «ТЛК «Арктика» про визнання недійсним укладеного між АТ «Златобанк» та ТОВ «ТЛК «Арктика» договору про розірвання договору іпотеки від 31.05.2012 (яким забезпечено кредитний договір №153/10/KL) та визнання прав іпотекодержателя за АТ «Златобанк» на іпотечне майно. Позивач звертає увагу, що доводи Національного банку України з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову містять пояснення щодо незаконності та недобросовісності дій АТ «Ощадбанк» з отримання у власність та подальшого відчуження майна ТОВ «ТЛК «Арктика» (логістичного комплексу), в тому числі й спірного обладнання у цій справі, яке було предметом угоди між АТ «Ощадбанк» та ДП «БЦТ». Також позивачем вказано, що документи, які долучаються, були подані Національним банком України до Господарського суду міста Києва у справі №910/6176/18 з заявою про зміну предмету позову від 10.02.2023 року, яка була прийнята судом 13.03.2023 року. В той же час, ТОВ «ТЛК «Арктика» ознайомилось з матеріалами справи 14.03.2023 року та невідкладно подає копії таких документів з цим клопотанням.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" про поновлення строку на подачу доповнень до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі №911/317/23 залишено без задоволення, розгляд справи відкладено на 12.04.2023 року.

В судовому засіданні 12.04.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача 2, відповідача 3, відповідача 4 та відповідача 5 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 2, відповідача 3, відповідача 4 та відповідача 5.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

За приписами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із заходів забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України є заборона відповідачу вчиняти певні дії.

Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вже було зазначено вище, подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що оформлені протоколом № 581932 проведення електронного аукціону (торгів) від 26.01.2023 року електронні торги були проведені з грубим порушенням норм Закону, що в свою чергу становить загрозу безпідставного позбавлення його права власності на майно, яке було відчужено на таких торгах під видом майна боржника. Заявник у заяві стверджує, що виключно ТОВ "ТЛК "Арктика" є законним власником вказаного обладнання, що підтверджено судовим рішенням у справі № 911/2129/17, яке набрало законної сили, а у ДП "БЦТ" щодо такого майна наявний виключно обов`язок з його повернення дійсному власнику.

Відмовляючи у задоволенні даної заяви місцевий господарський суд встановив, що співставляючи майно, власником якого заявник себе вважає за змістом заяви про забезпечення позову, та майно, щодо якого відбувся аукціон, судом першої інстанції не встановлено його тотожності.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що неспіввідношення майна, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, з майном, власником якого вважає себе заявник, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Окрім іншого, місцевим господарським судом зазначено, що заявником проігноровано у заяві про забезпечення необхідність оцінити співмірність заявленого заходу забезпечення з негативними наслідками, до яких він може призвести.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з викладеним вище висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, 16.10.2019 року у справі №904/2285/19 та 16.03.2020 року у справі №916/3245/19.

Як зазначав заявник в своїй заяві, що застосування обраного ним в даному випадку способу забезпечення позову є цілком обґрунтованим ти виправданим оскільки в протилежному випадку матиме місце, як нівелювання в цілому можливості виконання рішення у дані справі (у випадку задоволення позову), так і порушення прав дійсного законного власника майна, яке без його волі було відчужено.

Втім, колегія суддів вважає, що заходи до забезпечення позову, які просить вжити заявник не можна визнати розумними, обґрунтованими і адекватними, здійсненими з дотриманням збалансованості інтересів сторін та такими, що знаходяться у зв`язку з предметом позовних вимог з огляду на наступне.

У майбутньому позові з яким маж намір звернутися заявник не розглядається спір щодо повернення нерухомого майна, у відношенні якого заявник просить здійснити обмеження, а планується заявити позовні вимоги про визнання недійсним електронних торгів.

Отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру, і судом при розгляді такого спору встановлюється відповідність чи невідповідність проведення електронних торгів законодавству та наявність чи відсутність порушення прав позивача.

При цьому, визнання недійсними електронних торгів не потребує видачі наказу, а відтак, навіть, за умови задоволення цієї вимоги, рішення суду не потребує вчинення жодних дій стосовно його виконання, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій.

Тобто обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі, відсутні.

Колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними та не порушувати права та законні інтереси інших сторін спору. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, заявлені заходи забезпечення позову такими не є.

В свою чергу, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що майно, власником якого заявник себе вважає за замістом заяви про забезпечення позову, та майно, щодо якого відбувся аукціон відсутня тотожність.

Колегія суддів звертає увагу, що заявник посилається на те, що виставленим на спірних торгах майном є в т.ч. розташоване за адресою: Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вулиця Асканія, будинок 1А-Б-В-Г наступне обладнання:

- електрообладнання, яке включає в себе: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на I -й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та II секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельна лінія від комірки №1 - Л-ТП-2323-1 (3хАПвЭгн 1х120 1,6 км); кабельна лінія від комірки №13 - Л-ТП-2323-II (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); внутрішньо майданчикову мережу 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор; світлофорний об`єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч);

- холодильне обладнання на базі компресорних станцій, за твердженнями позивача включає в себе: конденсатор Coilis coolers (2 шт.); конденсатор Termofin (1 шт.); мастилоохолоджувач Gunter Flat Compact VTO 326V/426 (2 шт.); Teka TRT2HSN 8591-160 на базі 2 компресорів (2 шт.); шафа керування температурою камер (10 шт.); конденсаторна установка 110 (2 шт.); ГРЩ електрообладнання (4 шт.); компресор Frascol D 24154-X (2 шт.); конденсатор Gunter/GCVCRD045,24244505 М (2 шт.); шафа керування компресорами (9 шт.); компресop з конденсатором Copeland D4DA5200XAW-D (2 шт.); компресор з конденсатором Copeland D6DH5-350-X-AWN/0 (4 шт.); компресор з конденсатором Copeland with Core Sense 6MP- 40AWM (1 шт.); конденсаторна установка 35 (1 шт.); конденсаторна установка 25 (1 шт.); конденсаторна установка 12,5 (2 шт.); випаровувачі в камерах Alfa Laval (27 шт.); компресор з конденсатором Copeland D6DL5-270X-A WN/D (4 шт.); компресор з конденсатором Copeland D40HS-250X-AWN/D (4 шт.); конденсатор Alfa Laval AG5 635 ADCR (1 шт.); конденсатор Alfa Laval BCMS 604 BDCR (1 шт.).

Водночас, до заяви додано роздруківку з сайту ДП "Сетам" щодо лоту №521381. (т.1, а.с. 17-21).

Місцевий господарський суд здійснивши співставлення майна, власником якого заявник себе вважає за замістом заяви про забезпечення позову, та майна, щодо якого відбувся аукціон, обґрунтовано дійшов висновку, що перелік майна, який включено до опису лоту, не включає в себе ні комірок з масляними вимикачами, ні кабельних ліній, ні світлофорних об`єктів.

Також, суд першої інстанції встановив, що до лоту не включено кабельних ліній від комірки № 1 (1,6 км) та від комірки № 13 (1,6 км), власником яких позивач себе вважає.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до складу лоту № 521381 входить земельна ділянка з кадастровим номером: :04:001:5700, щодо якої заявник просить також вжити заходи забезпечення позову, в той же час, як доказів, так і будь-яких посилань щодо наявності будь-яких прав у заявника на таку земельну ділянку матеріали справи не містять.

З огляду на викладене неспіввідношення майна, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, з майном, власником якого вважає себе заявник, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В той же час, доводи скаржника, що системне дослідження додатків до заяви, а саме технічного паспорту, серія та номер: TI01:3712-4154-3395-1152, виданого 27.10.2021 року та акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 23.04.2021 року виключає будь-які сумніви в тому, що на продаж у складі лоту №521381 виставлено в т.ч. обладнання, розміщене в такому об`єкті нерухомості не можуть свідчити про беззаперечне підтвердження того, що до лоту №521381 включено саме те майно, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, оскільки такі докази не є правовстановлюючими документами, а подальший аналіз та дослідження вказаний доказів разом із обставинами справи є дослідженням обставин справи по суті, що є не можливим під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Окрім іншого, судом першої інстанції вірно зазначено, що заявником проігноровано у заяві про забезпечення необхідність оцінити співмірність заявленого заходу забезпечення з негативними наслідками, до яких він може призвести.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі №911/317/23 є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права та за умов повного з`ясування обставин справи, а відтак не підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку не відповідають вимогам ч. 1 ст. 137 ГПК України та не сприяють ефективному захисту і відновленню порушених прав та інтересів заявника.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги зокрема також стосуються обставин справи, які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика" на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 911/317/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 911/317/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/317/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.04.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз