ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3570/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ (65033, Одеська обл., м. Одеса, вул. Василя Стуса, буд. 2/1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВСЬКЕ (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Середня, буд. 83-В, )

про стягнення, -

за участю представників сторін:

від позивача: Мастістий І.А., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: Рогозний І.М., адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВСЬКЕ про стягнення 45723,73 грн. заборгованості.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №1346-К від 01.04.2016.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 24.01.2023 о 16:50. Ухвалою суду від 24.01.2023 відкладено розгляд справи на 17.02.2023 об 11:30.

25.01.2023 за вх.№2442/23 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивач повідомив про те, що видаткові накладні за відповідними партіями поставленого та неоплаченого товару були вилучені під час проведення обшуку у приміщенні позивача та на підтвердження вказаного додано протокол обшуку від 12.07.2022.

14.02.2023 за вх.№4571/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- відповідач вказує, що позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем умов договору поставки №1346-К від 01.04.2016, щодо сплати за поставлений товар, у зв`язку з чим позивачем визначено до стягнення суму основного боргу у розмірі 45723,73 грн. та на підтвердження наявної заборгованості позивачем надано копію акту звірки взаємних розрахунків, підписаного між ТОВ КИЇВСЬКЕ та ТОВ АТТУАЛЬ, на підтвердження заборгованості відповідача у розмірі 45723,73 грн., проте на думку відповідача жодних інших первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості за договором поставки №1346-К від 01.04.2016, позивачем до суду не надано;

- відповідач не погоджується із наведеною позивачем сумою заборгованості, оскільки така заборгованість не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства та сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом;

- окрім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять жодного розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем із врахуванням здійснених поставок товару (їх суми, обсягу), проведення відповідачем часткової оплати, повернення товару, із посиланням на відповідні докази, які позивачем наведені в обґрунтування вимог за позовом; сума заборгованості, заявлена у позовній заяві, не відповідає даним бухгалтерського обліку ТОВ КИЇВСЬКЕ, та у зв`язку з великим обсягом поставок товару, повернень товару та оплат, виявити причини розбіжності не вдалося;

- відповідач зауважує, що позивачем всупереч вимог ст.ст. 76- 78 ГПК України не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 17.02.2023 судом оголошено перерву до 01.03.2023 о 10:45. Ухвалою суду від 01.03.2023 відкладено розгляду справи на 16.03.2023 о 13:45.

16.03.2023 за вх.№8496/23 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог да додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданій заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 5858,15 грн. заборгованості, у зв`язку із сплатою відповідачем частини заявленої до стягнення суми заборгованості у розмірі 39866,58 грн. Окрім того, у поданій заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача нараховані 13028,42 грн. пені, 781,70 грн. 3% річних та 3974,46 грн. інфляційних втрат. Позивач зазначає, що ТОВ КИЇВСЬКЕ не заперечує сам факт наявності заборгованості, а лише не визнає її суму, не наводячи при цьому контррозрахунку. Також, позивач зауважує, що згідно з актом звірки взаєморозрахунків за даними ТОВ АТТУАЛЬ заборгованість складає 46298,21 грн., а за даними - ТОВ КИЇВСЬКЕ - 45724,73 грн, тобто розбіжність складає 573,48 грн., проте, позивач просить стягнути саме суму, яка визнається відповідачем в акті звірки - 45724,73 грн., саме ту суму, яка обраховується за даними бухгалтерського обліку відповідача. Позивач зазначає, що дійсно акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, що відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств тобто, має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин, разом з цим акт звірки вважається доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. При цьому, чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Щодо наявності первинних документів позивач вказує, що 12.07.2022 у приміщенні позивача пройшов обшук, в результаті якого були вилучені первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинах з контрагентами за 2020-2022 роки, в тому числі і по взаємовідносинам з відповідачем; вказані первинні документи підтверджують факт поставки, про недоведеність якого стверджує відповідач, при цьому прямо не заперечуючи проти самого факту поставки. Разом з тим, на підтвердження факту поставки, позивач надає копії податкових накладних, зареєстрованих в ГУДС в Одеській області, предметом яких є спірні партії поставок, за рахунок яких відповідач сформував податковий кредит, окрім того, 24.01.2023 відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у сумі 39866,58 грн., що вбачається із виписки, таким чином, сума основної заборгованості до сплати складає 5858,15 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2023 відкладено розгляд справи на 03.04.2023 о 14:30.

30.03.2023 за вх.№10418/23 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про зменшення позовних вимог. У поданих запереченнях відповідач вказує:

- відповідач зазначає, що позивач у позовній заяві не звертався із вимогою про стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, відтак така вимога є незаконною, необґрунтованою та не може бути задоволена судом;

- відповідач звертає увагу на те, що подана позивачем заява містить нові позовні вимоги, які по своїй суті не є зменшенням чи збільшенням позовних вимог, що свідчить про зміну предмету позову; предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Таким чином, на думку відповідача заява позивача подана без додержання ч.2 ст. 46 ГПК України, а нові вимоги можуть бути заявлені шляхом подання нового позову;

- відповідач зауважує, що у поданій заяві про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 5858,15 грн., а сума пені, 3% річних та втрат від інфляції заявленої позивачем складає 17784,58 грн., тобто, значно перевищує суму основної заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача. Також позивачем не доводиться взагалі наявність в нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання;

- щодо наданого позивачем протоколу обшуку, відповідач вказує, що серед зазначених в описі до протоколу обшуку документів відсутні документи контрагента ТОВ КИЇВСЬКЕ, з наданого позивачем протоколу обшуку взагалі неможливо встановити, які саме документи вилучались, у зв`язку з тим, що документи, які були вилучені у ТОВ АТТУАЛЬ, описувались не індивідуально, тому наданий позивачем протокол обшуку не може бути достатнім доказом для підтвердження факту поставки та суми заборгованості відповідача;

- відповідач вказує, що наявність податкової накладної та її реєстрація, за відсутності належним чином оформлених інших первинних бухгалтерських документів, жодним чином не підтверджує факт поставки товару, а тим більше суму заборгованості за конкретним договором поставки. Отже, на думку відповідача фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, а не податкові накладні, які підтверджують лише порядок оподаткування цієї операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції та наявність заборгованості між сторонами. Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд може встановити факт наявності заборгованості та суму заборгованості.

У судовому засіданні 03.04.2023 судом у протокольній формі частково задоволено заяву позивача за вх.№8496/23 та прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу. Щодо додатково заявлених позивачем до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, господарським суд у протокольній формі відмовлено в прийнятті їх до розгляду, оскільки заявлені вимоги у позовній заяві не заявлялись, тобто є новими позовними вимогами, які можуть буть пред`явлені шляхом подання нового позову. Таким чином, на розгляді суду залишаються позовні вимоги про стягнення 5858,15 грн. основного боргу.

У судовому засіданні 03.04.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги.

У судовому засіданні 03.04.2023 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Справа №916/3570/22 розглядалась судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України та оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом та оголошеним загальнодержавним карантином, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 03.04.2023 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 03.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Між тим, повний текст рішення складено 13.04.2023 у зв`язку з наслідками введенням в м. Одесі екстрених відключень електроенергії через масовані атаки країни-агресора, обстріл об`єктів критичної інфраструктури, тривалу відсутність електроенергії у суді, нестабільність в роботі системи діловодства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю КИЇВСЬКЕ (покупець, відповідач) укладений договір поставки №1346-К, відповідно до якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцеві продукцію, визначену чинним договором (надалі іменується як - товар), а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, приймати та оплачувати товар.

Відповідно до п.2.1.2 договору постачальник зобов`язується забезпечити належну передачу товару за місцем знаходження складу (магазину) покупця.

Згідно з п.2.2.3 договору покупець зобов`язується оплачувати вартість товару в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі.

За п.3.2 договору сторони зобов`язуються проводити звірку взаєморозрахунків і підписувати відповідні акти звірки. Акти звірки взаєморозрахунків складаються також на підставі накладних на повернення товару та розрахунків коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної, навіть у тому разі, коли обов`язок їх надання покупцю не виконаний постачальником відповідно до чинного договору. Сторони підтверджують й погоджуються, що складений та підписаний (так само як і визначений) сторонами акт звірки взаєморозрахунків є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п.3.5.3 договору при здійсненні поставки товару постачальник зобов`язаний в установленому законом терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за вимогою.

Згідно з п.10.1 договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов чинного законодавства України.

У відповідності до п.13.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення його печатками, укладений строком до 31.12.2016 і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

01.02.2017 сторонами договору поставки №1346-К від 01.04.2016 укладено додаткову угоду №1.

01.02.2017 сторонами договору поставки №1346-К від 01.04.2016 укладено додаткову угоду №2.

В матеріалах справи наявний підписаний з обох сторін акт звірки взаємних розрахунків за договором поставки №1346-К від 01.04.2016, відповідно до якого за даними ТОВ АТТУАЛЬ сальдо кінцеве у графі дебет - 46298,21 грн.; за даними ТОВ КИЇВСЬКЕ сальдо кінцеве у графі кредит - 45724,73 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачем також надано:

- протокол обшуку від 12.07.2022;

- виписку по рахунку ТОВ АТТУАЛЬ, відповідно до якого 24.01.2023 ТОВ КИЇВСЬКЕ здійснило платіж на суму 39866,58 грн. за договором №1346-К від 01.04.2016;

- податкову накладну №12 від 06.01.2022, податкову накладну №46 від 11.12.2021, податкову накладну №64 від 19.02.2022.

Несплата відповідачем суми боргу, з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог, стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тоді як підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наявні матеріали справи, умови укладеного між сторонами договору, господарський суд зазначає, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором поставки №1346-К від 01.04.2016, з урахуванням сукупності обставин та дій обох сторін, в тому числі приймаючи до уваги підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків, який відповідно до умов договору є підставою для здійснення остаточних розрахунків, враховуючи, що відповідачем не спростовано факт постачання позивачем товару за договором, а докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними, ніж неспростування відповідачем в загальному порядку доведених позивачем обставин з огляду на що, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ про стягнення з відповідача 5858,15 грн. заборгованості є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості, заборгованість не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства та акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, не приймаються судом до уваги, оскільки доведені позивачем обставини наявності у відповідача боргу, відповідачем належними доказами не спростовані, окрім того, акт звірки взаємних розрахунків підписаний з боку відповідача та частково відповідачем було погашено заявлену до стягнення заборгованість вже під час розгляду справи.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВСЬКЕ (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Середня, буд. 83-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АТТУАЛЬ (65033, Одеська обл., м. Одеса, вул. Василя Стуса, буд. 2/1, ) 5858 /п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім/ грн. 15 коп. заборгованості та 2481 /дві тисячі чотириста вісімдесят одну/ грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2023 р.

Суддя Ю.С. Бездоля