ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" квітня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/124/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., розглянувши аяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 12.04.2023 у справі за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-1: Орендне підприємство Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого (вул. Лісова 1, Жобрин, Рівненський район, Рівненська область, 35310, );

відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" (вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, офіс 27, Київ 24, 01024, )

відповідача-3: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідача-4: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

про визнання недійсними рішень загальних зборів від 28.11.2022 та від 01.12.2022, про визнання недійсним статуту, про припинення за відповідачем-2 права власності на частки у статутному капіталі у розмірі 2, 40 % та 87, 60 %, про переведення на позивача прав і обов`язків покупця відповідача-2 за договорами купівлі-продажу частки від 06.12.2022 та від 13.12.2022, визнання позивача власником частки у розмірі 87, 60 %

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача-1: Орендного підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого, до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю", відповідача-3: ОСОБА_2 , відповідача-4: ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень загальних зборів від 28.11.2022 та від 01.12.2022, про визнання недійсним статуту, про припинення за відповідачем-2 права власності на частки у статутному капіталі у розмірі 2, 40 % та 87, 60 %, про переведення на позивача прав і обов`язків покупця відповідача-2 за договорами купівлі-продажу частки від 06.12.2022 та від 13.12.2022, визнання позивача власником частки у розмірі 87, 60 %.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Орендне підприємство Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого було створено на підставі ст. 115 ГК України, яка входила до розділу гл. 11 Кодексу ПРИВАТНІ ПІДПРИЄМСТВА. ІНШІ ВИДИ ПІДПРИЄМСТВ та виключена з кодексу 24.05.2011, а відтак відповідач -1 (Підприємство) є товариством з обмеженою відповідальністю з підстав вказаних у позові. Заявник вказує, що 28.11.2022 та 01.12.2022 було проведено загальні збори власників - членів організації орендарів відповідача-1, які проведено з порушеннями вимог закону. Водночас внаслідок неправомірного проведення означених зборів було прийнято статут відповідача-1 у новій редакції, а відповідач-2 набув права власності на частку у статутному капіталі відповідача у розмірі 2, 40 %.

Окрім того, як вказує позивач, 06.12.2022 та 13.12.2022 було укладено договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі відповідача-1, а саме: між відповідачем - 3 та відповідачем-2 (про продаж частки 1,60%), а також між відповідачем - 4 та відповідачем-2 (про продаж частки 88,00%). При укладенні даних договорів відповідачі - 3 та - 4 не повідомили позивача про намір відчужити свою частку та не проінформували про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Тобто при укладенні договорів було порушено переважне право позивача.

Предметом позовних вимог є:

1. Визнання недійсними всі прийняті рішення загальних зборів власників - членів організації орендарів відповідача-1 від 28.11.2022 від 28, які оформлені протоколом № 7/2022 від 28.11.2022.

2. Визнання недійсним статуту відповідача-1, затвердженого протоколом № 7/2022 від 28.11.2022 загальних зборів власників - членів організації орендарів відповідача-1, зареєстрованого 29.11.2022 номер запису 029000014

3. Скасування реєстраційного запису 029000014, внесеного державним реєстратором Городоцької сільської ради Кондратюк І.С. 29.11.2022 до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

4. Визнання недійсними всіх прийнятих рішень загальних зборів власників - членів організації орендарів відповідача-1 від 01.12.2022 які оформлені протоколом № 8/2022 від 02.12.2022 та скасування реєстраційного запису 030000014 внесеного державним реєстратором Городоцької сільської ради Кондратюк І.С. 29.11.2022 до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

5. Припинення права власності відповідача-2 на частку у розмірі 2,40% у статутному капіталі відповідача-1 номінальною вартістю 1 500,00 гривень, яка набута ним на підставі протоколу № 8/2022 загальних зборів власників - членів організації орендарів відповідача-1 від 01.12.2022.

6. Переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі відповідача-1, укладеного 06.12.2022 між відповідачем-3 та відповідачем-2.

7. Переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця Товариства з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі відповідача-1, укладеного 13.12.2022 між відповідачем-4 та відповідачем-2.

8. Припинення права власності відповідача-2 на частку у розмірі 87,60% у статутному капіталі відповідача-1 номінальною вартістю 56 000,00 грн, яка є предметом договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі відповідача-1 укладеного 06.12.2022 між відповідачем-3 та відповідачем -2 та договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі відповідача-1, укладеного 13.12.2022 між відповідачем-4 та відповідачем-2.

9. Визнання позивача власником частки у розмірі 87,60% у статутному капіталі відповідача-1 номінальною вартістю 56 000 грн 00 коп., яка є предметом договорів купівлі-продажу частики у статутному капіталі відповідача-1, укладених 06.12.2022 між відповідачами-3 та -2, а також 13.12.2022 між відповідачами-4 та -2.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 09.02.2023 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 03.02.2023 у справі №918/124/23 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі № 918/124/23. Накладено арешт на належну відповідачу-2 Товариству з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" частку у розмірі 87,60 % у статутному капіталі відповідача-1 Орендного підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого номінальною вартістю 56 000 грн 00 коп., яка є предметом договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Орендного підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого, укладеного 06.12.2022 між відповідачем-3 ОСОБА_2 та відповідачем-2 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" та яка є предметом договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Орендного підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого, укладеного 13.12.2022 між відповідачем -4 ОСОБА_3 та відповідачем-2 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареджі Ю" до набрання законної сили рішенням суду у справі № 918/124/23. Заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам та посадовим особам, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до установчих документів Орендного підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого та/або державну реєстрацію змін до відомостей про Орендне підприємства Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого, що містяться у в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, щодо: змін до відомостей про розмір статутного капіталу; змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників; зміни до відомостей пов`язаних із входженням до складу учасників до набрання законної сили рішення суду у справі № 918/124/23.

Ухвалою від 02.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/124/23. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.03.2023.

20 березня 2023 року через систему "Електронний суд" від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позов.

27 березня 2023 року від представника відповідачів-2 та 3 на електронну пошту суду та через систему "Електронний суд" надійшли відзиви на позов.

27 березня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 28.03.2023 оголошено перерву та повідомлено відповідача-4, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 11.04.2023.

Ухвалою від 11.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження з ініціативи суду на 30 днів. Повідомлено відповідача-1 та відповіадача-4, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 09.05.2023.

14 квітня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява від 12.04.2023 про забезпечення позову у справі №918/124/23, у якій заявник (позивач) просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на все належне Орендному підприємству Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого рухоме та нерухоме майно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що було порушено її переважне право як покупця при продажі часток у статутному капіталі відповідача-1. Позивач із посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.06.2022 у справі № 904/4790/20, вважає, що належним та ефективним способом захисту буде переведення прав і обов`язків покупця, а саме - на ОСОБА_1 як на привілейовану особу. При цьому, позивач наголошує, що таке переведення можна здійснити лише в тому разі, якщо майно залишилось у володінні первісного покупця.

ОСОБА_1 вказує, що враховуючи те, що суд апеляційної інстанції залишив ухвалу про забезпечення позову від 09.02.2023 у цій справі без змін, існує ризик що відповідач, будучи підконтрольним ТОВ "АРЕДЖІ Ю", яке має право голосу достатнє для ухвалення будь-якого рішення на загальних зборах учасників відповідача та має повний контроль над ним, що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГФ стосовно відповідача станом на 03.02.2023 і може відчужити належне відповідачу рухоме та нерухоме майно. Заявник наголошує, що відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ стосовно відповідача станом на 03.02.2023 відповідач має КВЕД 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

Позивач стверджує, що у випадку задоволення позову у цій справі до позивача перейде право власності на частку 87,60% у статутному капіталі відповідача (загальна частка буде 90,88%). Тобто у випадку задоволення позову позивач має право претендувати на частину доходу від використання рухомого та нерухомого майна відповідача або на частину рухомого та нерухомого майна відповідача у разі його ліквідації.

Враховуючи викладене, зменшення активів відповідача (продаж рухомого та нерухомого майна) після звернення позивача із позовом у справі № 918/124/23 унеможливить ефективний захист прав позивача.

Окрім того, позивач акцентує увагу, що відповідач у апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 09.02.2023 про забезпечення позову у цій справі вказав наступне: "ТОВ «АРЕДЖІ Ю» спеціалізується у сфері управління та інвестування в медичну галузь, запровадженні інноваційних іноземних методик та технологій, готельному бізнесі, ТОВ «АРЕДЖІ Ю» як діючий власник Підприємства сприяє розвитку медицини і в цілому розвитку санаторно-курортних послуг санаторію «Червона Калина», по суті є його єдиним інвестором, в майбутньому планує продовжувати інвестувати в санаторій гроші на розвиток і досягти підвищення якості оздоровчої діяльності на вищому рівні." У свою чергу ТОВ "АРЕДЖІ Ю" у своєму відзиві на позов у цій справі вказало, що "спеціалізується у сфері управління та інвестування в медичну галузь, запровадженні інноваційних іноземних методик та технологій, готельному бізнесі, ТОВ «АРЕДЖІ Ю» як діючий власник Підприємства сприяє розвитку медицини і в цілому розвитку санаторно-курортних послуг санаторію «Червона Калина», по суті є його єдиним інвестором, в майбутньому планує продовжувати інвестувати в санаторій гроші на розвиток і досягти підвищення якості оздоровчої діяльності на вищому рівні."

З огляду на означене, позивач дійшов до висновку, що і відповідач і мажоритарний власник відповідача ТОВ "АРЕДЖІ Ю" своїми заявами по суті підтвердили, що не мають наміру здійснювати відчуження рухомого та нерухомого майна відповідача, відповідно господарська діяльність відповідача не буде блокуватися, адже накладення арешту на належну відповідачу рухоме та нерухоме майно жодним чином не вплине на поточну господарську діяльність відповідача, адже не впливає на можливість здійснення відповідачем поточної господарської діяльності, укладання договорів з контрагентами, здійснення виробництва продукції, надання послуг, отримання доходів, виплати заробітної плати, тощо.

ОСОБА_1 наголошує, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічну правову позицію виклав Верховний суд у своїй постанові від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Зазначені висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Положення ст. 136, 137 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Також суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З урахуванням загальних вимог, передбачених положеннями ст. ст. 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою, та надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів саме на забезпечення позовних вимог в межах порушеного права, яке позивач намагається захистити поданням відповідного позову, а не будь-яких інших порушених прав позивача.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/8225/20, від 13.01.2021 у справі №910/9855/20, від 07.10.2021 у справі №910/2287/21.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2023 у cправі № 907/268/22 зазначив, що необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні ст.163 ГПК України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У п. 4.8 постанови Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (до такого висновку дійшов Верховний Суду в п. 8.9 постанови Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20 та у п. 22 постанови від 25.09.2020 у справі № 925/77/20).

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що належне Орендному підприємству Санаторій "Червона калина" імені Миколи Сивого рухоме та нерухоме майно може бути відчужене, що порушить корпоративні права позивача, адже у випадку задоволення позову у справі № 918/124/23 ОСОБА_1 має право претендувати на частину доходу від використання рухомого та нерухомого майна відповідача-1 або на частину його майна у разі ліквідації.

Достатньо обґрунтованим припущенням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, слід враховувати ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову.

Не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір є корпоративним, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів від 28.11.2022 та від 01.12.2022, про визнання недійсним статуту, про припинення за відповідачем-2 права власності на частки у статутному капіталі у розмірі 2, 40 % та 87, 60 %, про переведення на позивача прав і обов`язків покупця відповідача-2 за договорами купівлі-продажу частки від 06.12.2022 та від 13.12.2022, визнання позивача власником частки у розмірі 87, 60 %.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У той же час суд встановив, що всупереч вищевказаним нормативним приписам позивачем не наведено жодних доказів, що обґрунтовують його припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляду накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача-1 може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у справі № 918/124/23.

Як вбачається із позовних вимог, позивач претендує на частку у статутному капіталі відповідача у розмірі 87, 60 %, натомість просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача-1, і не лише те що стосується його корпоративних прав, що є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та може порушити права інших учасників відповідача-1 та самого відповідача-1.

Позовні вимоги у цій справі не мають майнового характеру та не стосуються безпосередньо повернення/витребування рухомого чи нерухомого майна відповідача-1 на користь позивача.

При цьому суд зауважує, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача-1 не має логічного правового зв`язку із предметом позовних вимог, під час розгляду яких судом, серед іншого, буде досліджуватися питання щодо наявності правових підстав для визнання недійними прийнятих рішень загальних зборів відповідача-1, визнання недійсним статуту, припинення права власності відповідача-2 на його частку в статутному капіталі відповідача-1 та наявності правових підстав для визнання позивачем власником частки у розмірі 87, 60 % у статутному капіталі відповідача-1.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову. Оскільки позовні вимоги, заявлені у цій справі, є вимогами немайнового характеру, то такий захід забезпечення позову як накладення арешту на все майно відповідача-1 є не співмірним із предметом спору в цій справі.

Інші доводи заявника фактично зводяться до вирішення обґрунтованості позову, що не здійснюється під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що до поданої позивачем заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів направлення копії цієї заяви та доданих до неї документів іншим сторонам у справі, що порушує принцип змагальності сторін.

За ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід звернути увагу позивача, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 139, 140, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 12.04.2023 у справі № 918/124/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 17.04.2023 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич