РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023Справа № 910/1610/23
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс»

про стягнення 14 315,22 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» про стягнення 14 315,22 грн, обгрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором прокату комплектів пластикової панельної огорожі № ПО/159-19 від 15.11.2019.

01.02.2023 до суду від позивача надійшла заява про виправлення описки в позовній заяві та уточнення пункту 1 прохальної частини позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1610/23, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/1610/23 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана позивачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Поштовий конверт (№ 255), у якому відповідачу направлялась ухвала від 06.02.2023 у справі № 910/1610/23 на адресу, яка вказана у позовній заяві, а також зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 42013298 (вул. Печерський узвіз, 3, офіс 403, м. Київ, 01023), повернувся до суду не врученим із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Положеннями ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з огляду на підставу повернення до суду конверту з ухвалою, надісланою відповідачу, суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається йому врученою.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 у справі № 910/1610/23 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак, станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.11.2019 між Комунальним підприємством «Центр організації дорожнього руху» (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» (наймач) укладено договір № ПО/159-19 прокату комплектів пластикової панельної огорожі (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого цей Договір є договором приєднання та є публічним.

Пунктами 1.2., 1.3. Договору передбачено, що наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування 20 (двадцять) комплектів пластикових панельних огорож, комплектація, технічні та якісні характеристики яких визначені у Додатку 1 до цього Договору (надалі - Об`єкт прокату), що перебувають на балансі наймодавця. Наймач може використовувати Об`єкт прокату для виробничих потреб за адресою: м. Київ, вул. Януша Корчака.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору вартість прокату Об`єкту становить 8500,00 грн, у тому числі з ПДВ за весь строк прокату. Вартість прокату Об`єкту визначається відповідно до кошторису (додаток 2 до цього Договору) та виражається в національній валюті України. Оплата здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі та надання рахунку-фактури.

Передача Об`єкта прокату здійснюється відповідальними особами (фахівцями) сторін та вважається переданим наймодавцем та прийнятим наймачем з моменту підписання сторонами відповідного Акта приймання-передачі (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору строк прокату складає 17 діб з 16.11.2019 по 02.12.2019. Після закінчення строку прокату, наймач зобов`язаний протягом 1 (одного) календарного дня повернути Об`єкт прокату наймодавцю відповідно до Акту приймання-передачі.

Пунктом 5.2. Договору визначено обов`язок наймача своєчасно здійснити оплату за прокат.

Договір вступає в силу з 15.11.2019 і діє до 31.12.2019, а у частині виконання зобов`язань, до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків (п. 7.1. Договору).

Додатком № 1 до Договору, підписаного сторонами, визначено технічні та якісні характеристики пластикових панельних огорож.

Додатком № 2 до Договору, підписаного сторонами, визначено кошторис витрат на послуги з прокату 1-єї секції пластикової панельної огорожі за добу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до умов Договору передав відповідачу Об`єкт прокату, що підтверджується підписаним сторонами актом № ОУ-0000829 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2019 та рахунком фактурою № СФ-0000521 від 27.11.2019. Однак, відповідач у встановлені Договором строки вартість прокату комплектів пластикової панельної огорожі на загальну суму 8500,00 грн не сплатив, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у вказаній сумі.

12.02.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості в сумі 8500,00 грн за Договором.

Враховуючи те, що відповідач відповіді на претензію позивача не надав, суму заборгованості за Договором не сплатив, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» заборгованості у розмірі 8500,00 грн. Крім того, внаслідок прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання за Договором, позивачем нараховано до стягнення з відповідача, крім суми основного боргу, пеню у розмірі 941,79 грн, інфляційні у розмірі 4 066,51 грн та 3% річних у розмірі 806,92 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 787 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом. Умови договору прокату, які погіршують становище наймача порівняно з тим, що встановлено типовими умовами договору, є нікчемними. Договір прокату є публічним договором.

Плата за прокат речі встановлюється за тарифами наймодавця (ст. 789 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами 30.11.2019 підписано акт № ОУ-0000829 здачі-приймання робіт (надання послуг), який підтверджує проведення виконавцем (позивачем) робіт (надання послуг) по рахунку № СФ-0000521 від 27.11.2019, а саме: прокат пластикових панельних огорож (20 комплектів) на суму 8500,00 грн з ПДВ. Крім того, у вказаному акті сторони підтвердили, що не мають претензій одна до одної.

Таким чином, з урахуванням умов п. 2.3. Договору оплата за надані позивачем послуги прокату мала бути здійснена відповідачем протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі, а саме до 04.12.2019 включно.

Втім, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем коштів у розмірі 8500,00 грн за прокат комплектів пластикової панельної огорожі. Вказане додатково підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку: 361 контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» за період 01.01.2019 - 17.01.2023 та карткою рахунку 361 по контрагенту Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» за 01.01.2019 - 17.01.2023.

Оскільки відповідач, в порушення наведених вище норм законодавства та умов Договору, не здійснив оплату наданих послуг з прокату комплектів пластикової панельної огорожі у розмірі 8500,00 грн, обставин наявності вказаної заборгованості перед позивачем не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням оплати за послуги прокату комплектів пластикової панельної огорожі, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 941,79 грн за період з 03.12.2019 по 03.06.2020, інфляційні у розмірі 4 066,51 грн та 3% річних у розмірі 806,92 грн за загальний період прострочення з 03.12.2019 по 31.01.2023.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За положеннями п. 6.4. Договору, у випадку прострочення оплати за прокат Об`єкту, з наймача стягується на користь наймодавця пеня у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України унормовано, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо обчислення розміру пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 27.05.2019 № 910/20107/17, від 12.03.2020 у справі № 907/65/18 та від 20.01.2022 у справі № 910/20734/20).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено правильність обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, однак позивачем неправильно визначено початок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки не враховано положення п. 2.3. Договору, за якими оплата здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі та надання рахунку-фактури.

Таким чином, як було встановлено судом вище, оплата за надані позивачем послуги прокату мала бути здійснена відповідачем протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі, а саме до 04.12.2019 включно. Тобто, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання почалося з 05.12.2019.

Здійснивши перерахунок заявленого позивачем розміру пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язань із оплати наданих позивачем за Договором послуг прокату, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, суд вважає, що обґрунтованим до стягнення з відповідача є розмір пені у сумі 927,36 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому, вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.

Крім того, як вже зазначалось, з урахуванням п. 2.3. Договору прострочення виконання відповідачем обов`язку зі сплати коштів за надані позивачем послуги прокату мало місце з 05.12.2019, а не з 03.12.2019, як розраховує позивач.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, судом встановлено, що він розрахований не вірно, у зв`язку з чим судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 765,70 грн та інфляційні у розмірі 3 819,00 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» (Печерський узвіз, 3, офіс 403, м. Київ, 01023, ідентифікаційний код 42013298) на користь Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» (вул. Чистяківська, 19А, м. Київ, 03062, ідентифікаційний код 32955518) 8500,00 грн основного боргу, 927,36 грн пені, 765,70 грн 3% річних, 3 819,00 грн інфляційних втрат та 2627,36 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 18.04.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко