УХВАЛА

м. Київ

05.04.2023Справа № 910/6802/22

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Бут Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії приватного виконавця при здійсненні примусового виконання рішення по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі", м.Київ

про стягнення 4 061 105,56 грн, -

За участю представників

від позивача (стягувача): Бут Д.В., Колода О.О.

від відповідача (боржника): не з`явився

від приватного виконавця: Гненний Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" про стягнення заборгованості у розмірі 4 059 837,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про участь у балансуючій групі № БГ-21/0212 від 19.01.2021, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі", в частині здійснення оплати електроенергії з врегулювання небалансів у розмірі 4 055 734,45 грн та в частині здійснення оплати за послуги з адміністрування фінансової гарантії у розмірі 4 103,23 грн.

Ухвалою від 02.08.2022 відкрито провадження у справі; постановлено розгял справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 31.08.2022.

30.08.2022 представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" вартість придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів в сумі 4 057 002,33 грн та 4103,23 грн вартості послуг з адміністрування фінансової гарантії.

Вказана заява була прийнята судом як така, що відповідає приписам ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

31.08.2022 судом було відкладено підготовче засідання на 21.09.2022.

20.09.2022 до господарського суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення, з огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" не було погоджено жодного акту купівлі-продажу. До того ж, відповідачем наголошено, що позивачем при розрахунку суми позовних вимог не враховано дані суми зобов`язань позивача перед відповідачем. Також відповідачем заявлено про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

21.09.2022 судом було відкладено підготовче засідання на 12.10.2022.

12.10.2022 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті 09.11.2022.

12.10.2022 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, яка була залишена судом без розгляду на підставі письмового клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп".

12.10.2022 представником позивача також було подано відповідь на відзив.

09.11.2022 судом було відкладено розгляд справи по суті на 23.11.2022.

23.11.2022 розгляд справи по суті на 07.12.2022.

07.12.2022 представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №798.

В судовому засіданні 07.12.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

15.12.2022 до суду надійшла заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням від 11.01.2023 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" (03150, місто Київ, вул.Ділова, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" (04116, місто Київ, вул.Старокиївська, будинок 14, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.

08.02.2023 на виконання додаткового рішення по справі було видано наказ.

До господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993.

Ухвалою від 10.02.2023 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 було повернуто без розгляду скаргу.

07.03.2023 до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993, в якій скаржник просив суд визнати рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. неправомірними та скасувати постанови, винесені у виконавчому провадженні, а саме постанову від 26.01.2023 про відкриття виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди, постанову від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 26.01.2023, постанову від 26.01.2023 про арешт коштів боржника.

Ухвалою від 08.03.2023 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 - залишено без розгляду.

13.03.2023 до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993, в якій скаржник просив суд визнати рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. неправомірними та скасувати постанови, винесені у виконавчому провадженні, а саме постанову від 26.01.2023 про відкриття виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди, постанову від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 26.01.2023, постанову від 26.01.2023 про арешт коштів боржника. До скарги також було додано клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії приватного виконавця.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на те, що 08.12.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" було змінено місце державної реєстрації на місто Запоріжжя. Проте, приватний виконавець всупереч п.10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження", незважаючи на те, що місто Запоріжжя було внесено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 08.02.2023 по справі №910/6802/22. До того ж, заявником наголошено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи лише в межах свого виконавчого округу, яким у приватного виконавця Гненного Д.А. є місто Київ.

Розглянувши вказану скаргу відповідача, а також клопотання про поновлення строку на її подання, судом ухвалою від 14.03.2023 було задоволено клопотання заявника про поновлення пропущеного строку для подання скарги та призначено її розгляду на 15.03.2023.

У судове засідання 15.03.2023 з`явились представники боржника (скаржника), стягувача та приватний виконавець.

Приватним виконавцем було надано письмові пояснення по суті скарги, в який проти її задоволення запечено, оскільки у виконавчому документі була зазначена адреса боржника: м.Київ, вул.Ділова, буд.6. До того ж, виконавцем вказано, що боржник має майно, яке знаходиться на території міста Києва, а саме грошові кошти на банківському рахунку, відкритому в АТ "ОТП Банк".

У зв`язку із оголошенням у місті Києві сигналу повітряної тривоги за погодженням із всіма учасниками судового процесу судом було відкладено розгляд скарги на 05.04.2023.

Представниками позивача та приватним виконавцем у судовому засіданні 05.04.2023 було надано усні пояснення по суті скарги, відповідно до яких проти задоволення вимог відповідача заперечено.

Скаржник у судове засідання 05.04.2023 не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, з огляду на присутність у минулому судовому засіданні.

Наразі, неявка скаржника не перешкоджає розгляду скарги у судовому засіданні 05.04.2023. До того ж, судом враховано, у минулому судовому засіданні скаржником надавались усні пояснення по суті скарги та підтримано її вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали скарги, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення. При цьому, суд виходить з такого.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з представлених суду документів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича із заявою №26/01-04 від 26.01.2023 про примусове виконання рішення за наказом від 12.01.2023 Господарського суду міста Києва по справі №910/6802/22.

На підставі вказаної заяви, 26.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження №70866993.

Одночасно, в межах виконавчого провадження №70866993 приватним виконавцем також було ухвалено постанови від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди, від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, від 26.01.2023 про звернення стягнення на майно (кошти) боржника, від 26.01.2023 про арешт коштів боржника.

В межах виконавчого провадження №70866993 приватним виконавцем було направлено АТ "ОТП БАНК", АБ "Південний" та АТ "Ощадбанк" вимогу про надання інформації щодо банківських рахунків та залишку коштів на них стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі".

На виконання вимог приватного виконавця банківськими установами було надано відповідні відповіді. Зокрема, Акціонерним товариством "ОТП БАНК" було повідомлено про наявність рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" та залишок грошових коштів на останньому.

Як вказує боржник, дізнавшись про відкриття виконавчого провадження, останній звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича із заявою №23/03-02 від 03.02.2023 про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Проте, як вказує заявник та приватний виконавець, виконавче провадження №70866993 закрито не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваною скаргою.

Щодо вимог скаржника про скасування постанови від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди та постанови від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зауважує, що вимоги скарги в цій частині не підлягають розгляду в межах цієї справи за правилами господарського судочинства, оскільки згідно із статтями 339, 340 Господарскього процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження", відповідно до частини першої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15. Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, від 30.01.2019р. у справі № 161/8267/17, від 21.08.2019 у справі № 381/2126/18, від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 766/10137/17, від 03.04.2019 у справах № 370/1034/15-ц та № 370/1288/15, від 12.06.2019 у справі № 370/1547/17, та викладено висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Отже, провадження по скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії приватного виконавця при здійсненні примусового виконання рішення в частині вимог про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди та від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає закриттю.

Щодо решти вимог скаржника господарський суд зазначає наступне.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на дату відкриття ВП №70866993).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 14, частини 1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є, зокрема, виконавець, сторони (стягувач і боржник), представники сторін.

Так, права та обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, частиною 1 та пунктом 1 частини 2 названої статті встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Водночас, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та аналогічна норма міститься у статті 339 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 ст.24 "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно приписів ч.ч.1,2 ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" (ч.1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Тобто, зі змісту наведених норм вбачається, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання (постанови Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15, від 16.09.2022 по справі №910/3402/29).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 зазначено, що аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.

Дійсно, у наказі від 12.01.2023 Господарського суду міста Києва по справі №910/6802/22 визначено наступні реквізити боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" (03150, місто Київ, вул.Ділова, будинок 6, ), тоді як 08.12.2022 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено дані щодо зміни місцезнаходження боржника на м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд.68.

У даному випадку виконавчим округом приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича є місто Київ, тоді як згідно даних, що містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на момент відкриття виконавчого провадження місцем знаходження боржника було - м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд.68.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 08.07.2022 по справі №908/309/21 зауважив, що перелік обов`язків виконавця, наведений у частині другій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», не містить обов`язку перевіряти правильність інформації, внесеної, зокрема, до наказу господарського суду, в тому числі про місцезнаходження боржника - юридичної особи. Виконавець при надходженні до нього виконавчого документу перевіряє лише наявність в ньому інформації, передбаченої частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, якщо у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця (пункт 3 розділу ІІІ Інструкції).

Крім того, відповідно до частини першої статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, правом подавати заяви про виправлення помилок у виконавчому документі та подання додаткових доказів щодо місцезнаходження боржника - юридичної особи надається стягувачу і боржнику або стягувачу відповідно. Однак у даній справі боржник та стягувач такими правами не сскористалися.

Виконавчий документ видав суд і приватний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 806/2273/17).

Зі змісту частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також вбачається, що передбачені цим Законом права виконавця (як державного, так і приватного), в тому числі щодо отримання всієї необхідної інформації, виникають у нього лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем було правомірно відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі №910/6802/22 в межах виконавчого округу міста Києва, тобто за місцезнаходженням боржника, зазначеним у вказаному виконавчому документі.

Аналогічний висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 08.07.2022 по справі №908/309/21.

Одночасно, оцінюючи доводи приватного виконавця стосовно того, що у місті Києві наявне майно боржника судом враховано, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 зробив такі правові висновки.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах другій-четвертій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 .

Зокрема в абзаці 12 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції визначені вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення, що подається до приватного виконавця за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Відповідно до абзацу 12 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів про місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів про фактичну наявність майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.

Одночасно, щодо посилань скаржника на приписи п.10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" суд зазначає таке.

24 лютого 2022 року почалась широкомасштабна збройна агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, 07.11.2022 №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Останнім Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави» від 28.07.2022 №2468-ІХ внесено зміни до ряду законодавчих актів України, зокрема, в Закон України «Про виконавче провадження», та Розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» останнього доповнено абзацом 15 пункту 10-2 розділу такого змісту: «Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій».

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік) затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

У вказаній постанові (в редакції, що була чинною станом на дату відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, тобто, на 26.01.2023) визначено, що до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Згідно вказаного Переліку (в редакції, що була чинною станом на дату відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, тобто, на 26.01.2023) територію Запорізької територіальної громади віднесено до територій можливих бойових дій. При цьому дата припинення можливості бойових дій щодо вказаної території не визначена.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» у пункті першому унормовано, що території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією. Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".

А отже, обмеження абзацу 15 пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче проваження" у даному випадку до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" не застосовуються.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутність підстав вважати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №70866993 з примусового виконання рішення по справі №910/6802/22 неправомірними.

Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» допущене приватним виконавцем порушення норми закону зумовлює право боржника на подання скарги на відповідні дії/рішення виконавця.

Згідно зі статтею 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Звідси за результатами розгляду скарги господарський суд постановляє ухвалу, в якій або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність виконавця неправомірними, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15.

Отже норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень приватних виконавців, з огляду на що у даному випадку не встановлено обставин порушення приватним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, з огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №70866993.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії приватного виконавця при здійсненні примусового виконання рішення в частині вимог про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №70866993 від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди та від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

2. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №70866993 з примусового виконання рішення по справі №910/6802/22 - залишити без задоволення.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.04.2023.

Суддя В. В. Князьков