РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.04.2023Справа № 910/5583/22
За позовом Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", м. Київ

до Компанії "Перфект Стіл ЛТД" ("Perfekt Steel LTD"), Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд державного майна України, м. Київ

про визнання недійсними договору та контракту, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.07.2022 року Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (позивач) через систему "Електронний суд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсними Контракту №581-1/2020-РСП від 09.12.2020 року та Договору №2-1/2021-РСП від 11.01.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що засновником відповідача є посадова особа позивача ОСОБА_1 , а самі договори підписані Дьоміним Дмитром, який одночасно є економістом з бухобліку аналізу господарської діяльності Дніпровської філії позивача. Окрім того, позивачем встановлено, що відповідач не розрахувався за отриманий товар, що завдало збитків державі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/5583/22 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 08.07.2021 року залишено позовну заяву Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

11.07.2022 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

При цьому, з матеріалів позовної заяви вбачається, що місцезнаходженням відповідача Компанії "Перфект Стіл ЛТД" ("Perfekt Steel LTD") є: W1T 1DG, Сполучене Королівство, Лондон, Персі-Стріт, будівля 5, офіс 6, 96090.

Судом встановлено, що відповідач по справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд державного майна України та призначено підготовче засідання на 13.12.2022 о 10:30 год.

Також вказаною ухвалою зобов`язано позивача: у строк до 15.08.2022 надати до суду в паперовому вигляді належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі у 2 (двох) примірниках та позовної заяви від 06.07.2022 року з додатками у 2 (двох) примірниках для направлення відповідачу-нерезиденту в порядку встановленому Конвенцією вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965 року), постановлено направити копію ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/5583/22 та позовної заяви від 06.07.2022 року, в перекладі на англійську мову для вручення відповідачу-нерезиденту та судове доручення про вручення судових документів до Центрального Органу запитуваної Держави Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice (Room E16, Strand, London WC2A 2LL), в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section) та зупинено провадження у справі.

15.08.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів на вимогу ухвали суду від 20.07.2022 (нотаріально засвідчені переклади ухвали суду та позовної заяви).

19.08.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

19.08.2022 Господарським судом міста Києва було направлено компетентному органу Royal Courts of Justice прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів у справі №910/5583/22 (нотаріальний переклад ухвали про відкриття провадження у справі №910/5583/25 від 20.07.2022 та позовної заяви з додатками від 06.08.2021).

25.08.2022 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначено, що Фонд підтримує позицію позивача.

10.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що громадянин ОСОБА_2 не має відношення до діяльності компанії відповідача. ОСОБА_3 був керівником Дніпровської філії позивача, а не керівником державного підприємства, а тому не був посадовою особою органів управління державного унітарного підприємства і не міг бути заінтересованою особою. Окрім того, відповідач неодноразово намагався розрахуватись за Договором, проте позивач та третя особа листом закликали відповідача утриматись від оплати до уточнення реквізитів для здійснення розрахунків.

07.12.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 поновлено провадження у справі №910/5583/22.

В підготовчому засіданні судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 14.02.2023 року.

06.01.2023 до суду від представника Компанії "Перфект Стіл ЛТД" ("Perfekt Steel LTD") надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 задоволено заяву представника Компанії "Перфект Стіл ЛТД" ("Perfekt Steel LTD") про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

19.01.2023 до суду від Royal Courts of Justice Group надійшов лист з документами.

14.02.2022 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

Підготовче засідання 14.02.2022 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 учасників справи повідомлено про те, що наступне засідання у справі призначено на 28.02.2023 о 12:45 год.

22.02.2022 до суду від представника Компанії "Перфект Стіл ЛТД" ("Perfekt Steel LTD") надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 28.02.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2023 року.

В засідання 11.04.2023 року сторони не з`явились.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 11.04.2023 року представників учасників справи, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2020 року між позивачем (продавець), в особі в.о. генерального директора Сахненко Василя Олександровича, та відповідачем (покупець), в особі представника Демина Дмитра, було укладено Контракт №581/-1/2020-РСП (далі - Контракт), за умовами п. 1. якого продавець продає, а покупець купує наступний товар: м`яка ненасіннєва продовольча пшениця, насипом, врожаю 2020 року, 2-го та/або 3-го та/або 4-го класу, країна походження - Україна.

За умовами п. 6.1. Контракту ціна становить 222,00 долари США за одну метричну тону пшениці.

Датою переходу права власності на товар від продавця до покупця є дата складання акту приймання-передачі товару між продавцем та покупцем, який підтверджує передачу покупцеві всіх ризиків й вигід, пов`язаних з правом власності на товар. (п. 10.1. Контакту).

Покупець здійснює оплату контрактної партії товару шляхом банківського переказу протягом 3 банківських днів наступним чином: якщо поставка здійснюється залізничним транспортом, покупець здійснює 90% контрактної вартості товару відвантаженого у залізничних вагонів, після надання документів; покупець здійснює балансову оплату контрактної вартості товару на основі даних про фактично доставлену та прийняту кількість товару в пункті доставки; якщо поставка здійснюється вантажівками, покупець здійснює 90% контрактної вартості товару з моменту поставки товару на дання покупцю документів.

Відповідно до п. 11.2.3. Контракту остаточний взаєморозрахунок між сторонами проводиться протягом 3 банківських днів з моменту надання покупцю копії митної декларації на товару (поставлену партію товару), оригіналу діючого договору підписаного уповноваженими представниками сторін, оригіналу балансового комерційного рахунку продавця на англійській мові.

Контракт діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Контрактом. (п. 15.1. Контракту).

11.01.2021 року між позивачем (продавець), в особі в.о. генерального директора Василя Сахненка, та відповідачем (покупець), в особі представника Дмитра Дьоміна, укладено Договір №2-1/2021-РСП (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець доставляє та продає, а покупець приймає та оплачує соняшниковий шрот гранульований українського походження, урожай 2020 року оптом.

Кількість товару за цим Договором становить 480,00 метричних тон. (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.7. Договору датою поставки товару є дата завантаження відповідно до накладної.

Загальна вартість товару за цим Договором становить 129 600,00 доларів США. (п. 4.2. Договору).

100% оплата товару здійснюється протягом 3 банківських днів після доставки товару та пред`явлення продавцем покупцю документів. (п. 5.2. Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. (п. 9.1. Договору).

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним Договору від 11.01.2021 року та Контракту від 09.12.2021 року позивач посилався на те, що 02.09.2021 ОСОБА_2 було звільнено з посади, а позивачем розпочато ревізію діяльності за попередній період та виявлено, що Підприємством було 09.12.2020 укладено договір № 581-1/2020-РСП, за яким Позивач продає, а Відповідач купує м`яку ненасіннєву продовольчу пшеницю та 11.01.2021 укладено договір № 2-1/2021-РСП, за яким Позивач продає, а Відповідач приймає та оплачує соняшниковий шрот.

Позивач вказує, що після проведення ревізії вказаних договорів позивачем виявлено, що відповідач був зареєстрований 11.04.2018 року, а його засновником є ОСОБА_3 , тобто посадова особа позивача, яка в період до 06.09.2021 була керівником відповідача.

Самі договори були підписані представником відповідача Дьоміним Дмитром Олександровичем, який одночасно є економістом з бухобліку та аналізу господарської діяльності Дніпровської філії позивача.

Крім цього, ОСОБА_3 є засновником ТОВ «ОСА ЛМ» (34589012), ТОВ «АБСОЛЮТ ДНІПРО» (35608271), TOB «ТЕРА ІНВЕСТ» (35608287), директором яких є Дьомін Д.О .

Як зазначається позивачем, за результатами ревізії встановлено, що відповідач не розрахувався за отриманий товар, а загальна сума чистого боргу (збитків) склала 332 685 доларів США.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що громадянин ОСОБА_2 не має відношення до діяльності компанії відповідача. ОСОБА_3 був керівником Дніпровської філії позивача, а не керівником державного підприємства, а тому не був посадовою особою органів управління державного унітарного підприємства і не міг бути заінтересованою особою. Окрім того, відповідач неодноразово намагався розрахуватись за Договором, проте позивач та третя особа листом закликали відповідача утриматись від оплати до уточнення реквізитів для здійснення розрахунків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання договору недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений представником в своїх особистих інтересах з перевищенням повноважень, всупереч волі та бажанням довірителя, на заздалегідь невигідних умовах.

Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

Так судом встановлено, що оспорювані Контракт та Договір зі сторони відповідача укладено представником Дмитром Дьоміним.

Представника Дмитра Дьоміна на укладення вказаного Контракту та Договору уповноважено довіреністю від 11.08.2020 року.

Позивач стверджує, що договори були підписані представником відповідача Дьоміним Дмитром Олександровичем , який одночасно є економістом з бухобліку та аналізу господарської діяльності Дніпровської філії позивача.

Проте, згідно доданих до позовної заяви документів Дьоміна Дмитра Олександровича прийнято на роботу на посаду економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності Дніпровської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 21 січня 2021 року згідно наказу №03-к від 20.01.2021 року, тобто вже після того, як вказана особа була представником згідно довіреності від 11.08.2020 року від відповідача, що спростовує твердження позивача про «одночасність» підписання Контракту та Договору і перебування вказаної особи працівником позивача.

При цьому, позивач вказує, що відповідач був зареєстрований 11.04.2018 року, а його засновником є ОСОБА_3 , тобто посадова особа позивача, яка в період до 06.09.2021 була керівником відповідача, а також ОСОБА_3 є засновником ТОВ «ОСА ЛМ» (34589012), ТОВ «АБСОЛЮТ ДНІПРО» (35608271), TOB «ТЕРА ІНВЕСТ» (35608287), директором яких є Дьомін Д.О .

Однак, Суд наголошує на тому, що оспорювані Контракт та Договір не підписані громадянином ОСОБА_3 і питання дослідження всієї господарської діяльності підприємства відповідача не входить в предмет доказування в межах даної справи.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Відповідно до статті 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 роз`яснив, що кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення судом таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють; наявність причинного зв`язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

У той же час, позивач під час розгляду справи у суді будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів наявності факту зловмисної домовленості між Дьоміним Дмитром Олександровичем та ОСОБА_3 - не надав, як не довів належними засобами доказування і наявність умислу обох сторін правочину на його укладення шляхом зловмисної домовленості, а також не довів наявність несприятливих наслідків та причинно-наслідкового зв`язку між такими наслідками та діями обох сторін.

Твердження позивача щодо того, що відповідач за Контрактом та Договором не розрахувався за отриманий товар на загальну суму в розмірі 332 685,00 доларів США не є повним відображенням обставин справи.

Так, відповідач листом №1 від 26.05.2021 року просив позивача поновити банківські реквізити для перерахування коштів відповідно до умов Договору та Контракту.

У відповідь позивач листом №2/9-1/557-21 від 30.06.2021 року повідомив відповідача, що він просить утриматись відповідача від проведення оплати по Договору до дати отримання відповідного листа-вимоги від позивача, як продавця за вказаним Договором, з детальним зазначенням реквізитів продавця для проведення розрахунків за товар. У листі також зазначено, що зобов`язання з оплати товару виникає виключно на підставі відповідного листа-вимоги від продавця з доданим рахунком.

Станом на дату розгляду справи в суді, позивачем не надано до матеріалів справи відповідного листа-вимоги із реквізитами для проведення розрахунків за товар згідно умов Договору та Контракту.

Отже, сторони на власний розсуд погодили умови оплатності, виходячи з принципу свободи правочину.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів щодо умислу обох сторін на укладення фіктивного правочину, який у них виник до укладення спірного Договору та Контракту, та наявність правових наслідків за цим Договором та Контрактом, суд вважає, що підстав для визнання правочинів фіктивними немає.

Стосовно інших доводів учасників справи в частині визнання договору недійсним, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважаться доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наведена відповідачем сукупність доказів очевидно є більш вірогідною, ніж доводи та докази, наведені позивачем.

Всі інші доводи, заяви пояснення та клопотання учасників справи суд відхиляє, як такі, що не впливають на рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначених положень ГПК України, суд прийшов до висновку про відсутність обумовлених законом підстав для визнання укладених між позивачем та відповідачем Контракту №581-1/2020-РСП від 09.12.2020 року та Договору №2-1/2021-РСП від 11.01.2021 року недійсними, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ