ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2023 р. Справа№ 910/21210/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.02.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 (повний текст рішення складено 21.07.2022)

у справі № 910/21210/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України»

до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про вчинення певних дій.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ «КБ «Приватбанк») про зобов`язання відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України», що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця Щегловою Є.В. по ВП № НОМЕР_2 02.06.2021 року було накладено арешт на кошти Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України» в межах суми 2 957 103,00 грн, яка була направлена до Южного ГРУ АТ КБ «Приватбанк» (м. Одеса), МФО 328704 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805. При цьому, 18.08.2021 постановою державного виконавця Щегловою Є.В. по ВП НОМЕР_2 виконавче провадження було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Однак АТ КБ «Приватбанк» відмовляється зняти арешт з коштів на рахунку позивача в межах суми 2 957 103,00 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» 18.08.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі №910/21210/21. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/21210/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21210/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі № 910/21210/21.

05.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/21210/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 поновлено Державному підприємству «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022, справу призначено до розгляду на 18.10.2022.

13.09.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» надійшло клопотання про відкликання апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України та повернення судового збору.

Оскільки, вказана заява надійшла до суду після відкриття апеляційного провадження, а приписами ч. 3 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України передбачене право скаржника на відкликання апеляційної скарги саме до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, заява позивача залишена без задоволення.

Відповідно до рішення зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022, з метою дотримання передбачених законом процесуальних строків розгляду вищевказаної справи, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.10.2022 у справі №910/21210/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 прийнято справу №910/21210/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В. справу призначено до розгляду на 22.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 задоволено клопотання Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про участь у судовому засіданні 22.11.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко С.Р. 22.11.2022 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.11.2022 у справі №910/21210/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 прийнято справу №910/21210/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Відкладено розгляд справи №910/21210/21 на 26.01.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням АТ «КБ «Приватбанк» власних технічних засобів.

14.12.2022 до канцелярії суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» надійшло клопотання про повернення апеляційної скарги та повернення судового збору, у якій заявник відкликає апеляційну скаргу та просить її повернути.

Вказане клопотання позивача на даній стадії судового процесу залишено судом без задоволення, оскільки відповідно до частини 3 статті 266 Господарського процесуального кодексу України відкликання апеляційної скарги можливе до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Судом апеляційної інстанції звернуто увагу скаржника, що відповідно до приписів ст. 42, ч. 4 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України скаржник має право відмовитись від апеляційної скарги, про що необхідно подати заяву про відмову від апеляційної скарги з посиланням на відповідні норми Господарського процесуального кодексу України із зазначенням про обізнаність наслідків відмови від апеляційної скарги, що передбачені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів з метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду спору для надання можливості скаржнику сформувати свою правову позицію щодо поданої апеляційної скарги з посиланням на приписи норм Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 26.01.2023 відкладено розгляд справи на 16.02.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням АТ «КБ «Приватбанк» власних технічних засобів.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу скаржника на те, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України «Про судовий збір». При цьому повернення судового збору у разі закриття провадження у справі у зв`язку з прийняттям відмови від апеляційної скарги не входить до вичерпного переліку підстав для повернення судового збору, передбаченого статтею 7 Закону України «Про судовий збір». Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 02.04.2019 у справі № 913/271/18.

31.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду від АТ «КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення щодо поданих раніше скаржником заяв про відкликання апеляційної скарги, повернення апеляційної скарги та повернення судового збору.

Зокрема, відповідачем повідомлено суду, що 30.08.2022 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» отримало належним чином оформлену відправку державного виконавця - лист з постановою від 18.08.2021 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №916/241/16 від 06.05.2016 та зокрема припинення чинності арешту майна боржника (позивача) та про скасування інших заходів примусового виконання рішення. 31.08.2022 Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» знято арешт з грошових коштів позивача в розмірі 2 957 103,00 грн.

У судове засідання 16.02.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з`явився представник АТ «КБ «Приватбанк».

Представники позивача у судове засідання 16.02.2023 не з`явились, про день та час розгляду справи повідомленні шляхом направлення ухвали засобами електронного зв`язку на електронну адресу. Про причини неявки суд не повідомили. До суду апеляційної інстанції на час розгляду справи від скаржника не надходило будь яких заяв та клопотань щодо поданої апеляційної скарги з урахуванням недоліків та вказівок апеляційного господарського суду що зазначені в ухвалі суду від 26.01.2023.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники позивача, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників що не з`явилися у судове засідання.

Судом апеляційної інстанції врахована правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 20.01.2023 у справі №465/6147/18 де суд касаційної інстанції зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції постановою від 02.06.2021 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 було накладено арешт на кошти Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, у розмірі 2 957 103,00 грн.

З постанови від 02.06.2021 про арешт коштів боржника вбачається, що цією постановою арешт було накладено при примусовому виконанні документів: наказу № 916/3981/14 від 11.02.2016, вимоги № Ю-1711-у від 01.10.2015, наказу № 5017/3123/2012 від 15.03.2013, наказу № 916/3615/15 від 22.11.2016, наказу № 916/241/16 від 06.05.2016, постанови № 50473128 від 01.06.2021, постанови № 50583873 від 01.06.2021, постанови № 44399714 від 01.06.2021, постанови № 48291821 від 01.06.2021, постанови № 48291740 від 01.06.2021, постанови № 48291941 від 01.06.2021, постанови № 48291989 від 01.06.2021, постанови № 48291598 від 31.05.2021, постанови № 50756609 від 01.06.2021, постанови № 44399714 від 01.06.2021, постанови № 48291893 від 01.06.2021, постанови № 48291893 від 01.06.2021, постанови № 48291989 від 01.06.2021, постанови № 48291598 від 31.05.2021, постанови № 50756609 від 01.06.2021, постанови № 48291821 від 01.06.2021, постанови № 48291740 від 01.06.2021, постанови № 48291941 від 01.06.2021, постанови № 50473128 від 01.06.2021, постанови № 50583873 від 30.03.2016.

Постановою від 18.08.2021 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/241/16 від 06.05.2016 про стягнення 1378,00 грн судового збору та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Листами № 345 від 04.10.2021 та № 396 від 30.11.2021 позивач просив АТ КБ «Приватбанк» зняти арешт з коштів позивача у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № НОМЕР_2.

У листах-відповідях № 20.1.0.0.0/7-211004/24373 від 06.10.2021 та № 20.1.0.0.0/7-211130/28455 від 03.12.2021 відповідач зазначив, що оскільки до банку не надходила постанова Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту у належному порядку, то у банка відсутня можливість зняти арешт з рахунків позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як у позовній заяві так і своїй апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

За приписами п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зобов`язати відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України», що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 927/522/17.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з грошових коштів позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України», що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, МФО 328704.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушив права позивача шляхом невчинення дій щодо забезпечення права позивача на вільне розпорядження грошовими коштами на його рахунках, а саме щодо не зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках.

Зі змісту ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що державне регулювання діяльності банків покладено на Національний банк України, який здійснює державне регулювання діяльності банків у формі адміністративного регулювання (реєстрації банків і ліцензування їх діяльності; встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; нагляду за діяльністю банків; надання рекомендацій щодо діяльності банків) та індикативного регулювання (встановлення обов`язкових економічних нормативів; визначення норм обов`язкових резервів для банків; встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; визначення процентної політики; рефінансування банків; кореспондентських відносин; управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; операцій з цінними паперами на відкритому ринку; імпорту та експорту капіталу).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» та ч. 6 ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк здійснює банківське регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Правління Національного банку України своєю постановою від 21.01.2004 №22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція № 22), яка розроблена відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України та визначає загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними (п. 1.1., п. 1.2. Інструкції № 22).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів, в тому числі указаних в ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначають вимоги п. 9.11. Інструкції № 22.

В силу вимог п. 9.11. Інструкції № 22, Банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк установлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про зняття арешту з коштів, у порядку, визначеному внутрішніми документами банку. Банк також приймає до виконання постанову виконавця про зняття арешту з коштів, надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації.

Нормативно визначений порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів не передбачає альтернативних способів прийняття банком до виконання постанови виконавця про зняття арешту з коштів, окрім вищезазначених.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що постанова виконавця про зняття арешту з коштів приймається до виконання банком виключно у разі її отримання у спосіб, передбачений п. 9.11. Інструкції № 22, про що AT КБ «Приватбанк» листами № 20.1.0.0.0/7-211004/24373 від 06.10.2021 та № 20.1.0.0.0/7-211130/28455 від 03.12.2021 повідомляло позивача.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, взаємозв`язок між доказом та обставиною, яка має значення для вирішення справи визначають норми права, які підлягають застосуванню. Тобто, предмет доказування визначається нормою, яка підлягає застосуванню.

Відтак, предметом доказування у даній справі, який визначається нормою права, що підлягає застосуванню у даній справі - нормою п. 9.11. Інструкції № 22, є обставини щодо надходження до АТ КБ «Приватбанк» документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту шляхом доставки їх до АТ КБ «Приватбанк» самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу; надходження їх до АТ КБ «Приватбанк» рекомендованим або цінним листом, а також надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронного цифрового підпису, захисту інформації, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Також зі змісту норм п. 9.11. Інструкції № 22 вбачається, що банки приймають до виконання саме прийняту відповідно до законодавства України постанову виконавця «про зняття арешту з коштів».

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи у суді першої інстанції, матеріали справи не містять докази, що вказують на надходження до AT КБ «Приватбанк» у спосіб, визначений вимогами п. 9.11. Інструкції 22 документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 02.06.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час здійснення операцій щодо арешту на кошти юридичних або фізичних осіб та зняття арешту з коштів, банки не реалізують свої права, а виконують покладені на них нормами чинного законодавства обов`язки. Від волевиявлення банку, накладення чи зняття арешту з коштів не залежить, банки здійснюють виключно технічні функції щодо накладення арешту та зняття арешту у чіткій відповідності до нормативно-правових актів, в тому числі з неухильним дотриманням нормативних вимог щодо порядку прийняття до виконання банком документів про арешт та зняття арешту з коштів. За порушення таких вимог до банків можуть застосовуватись заходи впливу адекватно вчиненому порушенню.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, право на захист в судовому порядку може виникнути не раніше порушення такого права. Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача відповідачем.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанцією, що даний спір виник виключно внаслідок дій органу виконавчої служби, а саме: не направленням у спосіб, визначений вимогами п. 9.11. Інструкції 22 документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 02.06.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.

Однак, позивачем визначено відповідачем у даній справі - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», а не Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (третя особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідних клопотань позивачем під час підготовчого провадження у суді першої інстанції не було подано.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» як неналежного відповідача у даній справі.

До того ж, як встановлено судом апеляційної інстанції про що було повідомлено суду, як позивачем так і відповідачем, 30.08.2022 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» отримало належним чином оформлену відправку державного виконавця - лист з постановою від 18.08.2021 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №916/241/16 від 06.05.2016 та зокрема припинення чинності арешту майна боржника (позивача) та про скасування інших заходів примусового виконання рішення. 31.08.2022 Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» знято арешт з грошових коштів позивача в розмірі 2 957 103,00 грн.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2022, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2022 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі № 910/21210/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі № 910/21210/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державну підприємство «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України».

4. Матеріали справи № 910/21210/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 12.04.2022.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік