ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2303/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильова В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши заяву ТОВ "Майбутнє" про розподіл судових витрат (вх. № 8530) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" (місцезнаходження: 49000, місто Дніпро, вулиця Шинна, будинок 2; )
до Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" (місцезнаходження: 61017, місто Харків, вулиця Велика Панасівська, будинок 129; )
про стягнення 341 299,94 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/2303/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" про стягнення з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" 341 299,94 грн. заборгованості за Договором поставки № 1501151 від 15 січня 2015 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.04.2023 позовні вимоги ТОВ "Майбутнє" задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" суму основного боргу за Договором поставки № 1501151 від 15 січня 2015 року в розмірі 223 684,70 грн., 3% річних в розмірі 19 193,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 98 421,26 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 119,50 грн.

В позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" також повідомило, що попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести, становить 20 000,00 грн. Документи, що підтверджують витрати на правничу допомогу позивачем будуть надано додатково.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 221 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, в порядку частини шостої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, призначив судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 17 квітня 2023 року; встановив ТОВ "Майбутнє" строк для подачі доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

07 квітня 2023 року до суду надійшла заява ТОВ "Майбутнє" щодо розподілу судових витрат (вх. № 8530) із доданими до неї доказами, в т.ч.: Договір про надання правових (юридичних) послуг № 071122/1 від 07.11.2022, замовлення № 1 від 07.11.2022, рахунок № 0711/2022 від 07.11.2022, Акт виконаних робіт № 111122/1 від 11.11.2022.

Представники сторін в судове засідання 17.04.2023 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи учасників справи було повідомлено належним чином, в т.ч. у відповідності до частини шостої статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд намагався повідомити відповідача про розгляд даної справи по суті телефонограмою. Проте за номером, який вказано у позовній заяві, телефонограма не була прийнята (зазначений номер не відповідає). Відомостей щодо інших засобів зв`язку із ТДВ "РОСС" матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що за приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, а також приймаючи до уваги обмежений строк вирішення питання про розподіл судових витрат, суд визнав за можливе прийняти додаткове рішення щодо розподілу понесених ТОВ "Майбутнє" витрат на професійну правничу допомогу за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на підтвердження понесених Товариством витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 129 ГПК України).

Отже, при здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, господарському суду слід враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (Закон № 5076-VI).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Як вбачається із матеріалів справи, в якості доказів понесення витрат на послуги адвоката до матеріалів справи надано копію Договору про надання правових (юридичних) послуг 071122/1 від 07.11.2022, укладеного між ТОВ "Майбутнє" (надалі також Замовник/Клієнт) та Адвокатом Захарчук Ксенією Олегівною, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 002117 (надалі також Виконавець), відповідно до умов якого Виконавець приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані правові (юридичні) послуги Виконавцем на умовах та в строки, що передбачено умовами цього Договору. Конкретний перелік, вид, строки надання, ціна і загальна вартість послуг узгоджуються Сторонами в спільно підписаних Замовленнях до цього Договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до Замовлення № 1 від 07.11.2022 на надання правових (юридичних) послуг до Договору № 071122/1 від 07.11.2022 про надання правових (юридичних) послуг сторонами було погоджено склад і обсяг правових послуг:

1.1. Врегулювання у судовому порядку спору між Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "РОСС" (), щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 1501151 від 15.01.2019;

1.2. Правовий аналіз документів. Підготовка позовної заяви. Супроводження розгляду позовної заяви у суді Першої інстанції.

Вартість правових послуг є фіксованою та складає 20 000,00 грн. Вартість послуг включає: правовий аналіз документів. Підготовка позовної заяви та її подання. Супроводження розгляду позовної заяви у суді першої інстанції із складанням будь-яких необхідних процесуальних документів, передбачених нормами ГПКУ.

Загальна вартість послуг, вказаних в п.1.1-1.2. Замовлення № 1, сплачується Замовником Виконавцю шляхом 100% оплати у безготівковій формі на рахунок Виконавця протягом 30 днів з дня прийняття рішення судом першої інстанції.

До суду подано також складений сторонами Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 111122/1/Акт від 11 листопада 2022 року, згідно якого адвокатом були виконані наступні роботи: надання правової допомоги згідно п. 1.1-1.2 Замовлення № 1 від 07.11.2022 до Договору № 071122/1 від 07 11.2022 вартістю 20 000,00 грн.

Дослідивши зазначені докази, господарський суд зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно, поданих доказів достатньо для встановлення самого факту надання адвокатом професійної правничої допомоги ТОВ "Майбутнє" у даній справі.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розрізі спірних правовідносин, при вирішенні даної справи судом також враховано правову позицію, висловлену Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При цьому, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Слід також зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18 Верховний суд дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до наведеного, Договір про надання правових послуг та Акт виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, позаяк розмір таких витрат має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Приймаючи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, досліджуючи, чи є заявлений розмір витрат пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову в контексті застосування статті 129 ГПК України; враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) тощо, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодуванні понесених позивачем витрат на правову допомогу, виходячи з такого.

Як вже було встановлено судом, відповідно до Замовлення № 1 від 07.11.2022 на надання правових (юридичних) послуг до Договору № 071122/1 сторонами було погоджено склад і обсяг правових послуг: (1.1.) врегулювання у судовому порядку спору між Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "РОСС", щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 1501151 від 15.01.2019; (1.2.) правовий аналіз документів. Підготовка позовної заяви. Супроводження розгляду позовної заяви у суді Першої інстанції. Вартість послуг включає також складання будь-яких необхідних процесуальних документів, передбачених нормами ГПКУ.

Перш за все суд зазначає, що наведені вище пункти 1.1. та 1.2. Замовлення № 1 від 07.11.2022 по суті є ідентичними, оскільки врегулювання спору щодо стягнення боргу в судовому порядку включає всі послуги, визначені пунктом 1.2. Замовлення. Так, предметом спору у справі № 922/2303/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" є стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором поставки № 1501151 в розмірі 223 684,70 грн., 3% річних в розмірі 19 193,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 98 421,26 грн. Ціну позову не можна вважати значною; інших нарахувань (як то неустойка) заявлено не було. Крім того, саму позовну заяву складено на 6 аркушах, а залишок матеріалів - це копії Договору, претензій, акти звіряння та інші докази, що потребували лише дослідження.

Відповідно, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, а спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України і великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, такі правовідносини не передбачають. Крім того, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Також у представника позивача в ході розгляду справи не було необхідності досліджувати відзив на позов чи заперечення відповідача (оскільки їх не було подано), а також складати та подавати до суду додаткові заяви по суті справи (відповідь на відзив), письмові пояснення, заяви чи інш.

Крім того, щодо супроводження розгляду позовної заяви у суді, суд враховує поведінку адвоката Захарчук К.О. під час розгляду справи № 922/2303/22, яка, брала участь лише в одному підготовчому засіданні - 13.02.2023, незважаючи на звернення до суду із клопотаннями про участь в судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Про причини неявки в судове засідання 17.04.2023 представник позивача суд також не повідомила.

З урахуванням зазначеного вище (дана справа є спором незначної складності, з урахуванням ціни позову та відсутністю необхідності досліджувати значний обсяг нормативно-правових актів, документів), при визначенні суми відшкодування ТОВ "РОСС" судових витрат позивача, суд, з урахуванням встановлення їхньої дійсності та необхідності, вважає виправданим та в загальній кількості достатнім, об`єктивним і співмірним зі складністю справи присудити до стягнення на користь ТОВ "Майбутнє" витрати на професійну правову допомогу на загальну суму 6 000,00 грн., в т.ч.: складення позовної заяви до господарського суду Харківської області про стягнення заборгованості - на суму 4 000,00 грн. та участь в одному підготовчому засіданні в режимі відеоконференції на суму 2 000,00 грн., що відповідатиме також Рекомендаціям щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17.

Залишок понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн. суд залишає за Товариством з обмеженою відповідальністю "Майбутнє", на користь якого ухвалено рішення у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі № 922/2303/22, в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у справі № 922/2303/22.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" (місцезнаходження: 61017, місто Харків, вулиця Велика Панасівська, будинок 129; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майбутнє" (місцезнаходження: 49000, місто Дніпро, вулиця Шинна, будинок 2; ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

У відшкодуванні решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено та підписано 17.04.2023

Суддя В.В. Рильова