ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2023 р. Справа№ 910/10356/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022, повний текст якого складений 20.12.2022

у справі №910/10356/22 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Запорізького міського центру зайнятості

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 36 745,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача виплаченої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 36745,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена гр. ОСОБА_1 допомога підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», у зв`язку з поновленням гр. ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- однією із вимог під час розгляду позову гр. ОСОБА_1 до відповідача була вимога про стягнення з Департаменту патрульної поліції середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.07.2021. При цьому, під час розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом справи №280/7833/21, гр. ОСОБА_1 не повідомив суд про те, що йому призначена та виплачується допомога по безробіттю, що, на переконання відповідача, свідчить про зловживання застрахованою особою своїми правами;

- в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» гр. ОСОБА_1 не повідомив протягом трьох днів позивача про факт його працевлаштування;

- вказане свідчить про те, що в даному випадку стягнення суми виплаченої державної допомоги по безробіттю повинне відбуватись саме з гр. ОСОБА_1 , оскільки саме внаслідок дій останнього судом було прийняте рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу без відрахування суми виплаченої йому допомоги по безробіттю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено грошові кошти в сумі 36 745,99 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що:

- оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №280/7833/21 визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 27.07.2021 № 724о/с «По особовому складу» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, який став підставою для втрати заробітної плати та подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття»;

- факт виплати позивачем гр. ОСОБА_1 у період з 08.09.2021 по 25.01.2022 допомоги по безробіттю у сумі 36 745,99 грн. підтверджено відомостями виплат за видами забезпечення та платіжними дорученнями.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що;

- згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» достатньою умовою для відшкодування саме роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, а обставина виплати відповідачем гр. ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє відповідача від встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», яка покладає такий обов`язок не відповідача. Вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановленим законом обов`язком компенсації здійсненої безробітному виплати;

- ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу;

- зі змісту положень чинного законодавства (ст.ст. 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення») вбачається, що зареєстрований безробітний повинен інформувати не про сам факт прийняття судом рішення про поновлення на роботі, а про факт поновлення на роботі, який прямо пов`язаний з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду;

- з огляду на те, що наказ про поновлення ОСОБА_1 видано 26.01.2022, а документи про поновлення його на роботі останній 28.01.2022, тобто в межах строків, встановлених п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», під час розгляду даної справи відповідачем не доведено обставин зловживання ОСОБА_1 своїми правами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Запорізькому міського центру зайнятості відмовити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, що, як наслідок, призвело до грубих порушення норм процесуального права та неправильного вирішення справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час вирішення справи в суді першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022, справу №910/10356/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Коробенко Г.П..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10356/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/10356/22.

01.02.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання про долучення доказів, до якого додані докази сплати судового збору.

06.02.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22 залишено без руху, а також надано Департаменту патрульної поліції строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (Запорізькому міському центру зайнятості).

15.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява, до якої, зокрема, додані докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/589/22 від 20.02.2023 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи №910/10356/22.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023, справу №910/10356/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1410/23 від 18.04.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10356/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/10356/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..

Станом на 20.04.2023 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

08.09.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Запорізького міського центру зайнятості про надання (поновлення) статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно із персональною карткою №00041 гр. ОСОБА_1 надано статус безробітного починаючи з 08.09.2021.

Наказом Запорізького міського центру зайнятості № НТ210914 від 14.09.2021 громадянину ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 08.09.2021.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №280/7833/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 16.07.2021 № 466 в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 27.07.2021 № 724о/с «По особовому складу» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, поновлено старшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 28.07.2021, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.07.2021 по 18.01.2022 у розмірі 73 687,25 грн.

Наказом Запорізького міського центру зайнятості №НТ220128 від 28.01.2022 припинено з 26.01.2022 реєстрацію гр. ОСОБА_1 як безробітного у зв`язку поновленням його на роботі за рішенням суду та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Згідно із розрахунком позивача у період з 08.09.2021 по 25.01.2022 гр. ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 36 745,99 грн.

Факт виплати гр. ОСОБА_1 у період з 08.09.2021 по 25.01.2022 допомоги по безробіттю в сумі 36 745,99 грн. підтверджений наданими позивачем відомостями виплат за видами забезпечення та платіжними дорученнями.

04.02.2022 позивач звернувся до відповідача із претензією вих. № 262/07-05 від 04.02.2022, у якій просив у тридцятиденний строк перерахувати кошти, які були виплачені громадянину ОСОБА_1 у розмірі 36 745,99 грн.

Вказана претензія отримана відповідачем 07.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 394.

Оскільки сплачена позивачем сума коштів у розмірі 36 745,99 грн. допомоги по безробіттю відповідачем не відшкодована, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» встановлено що виплата допомоги по безробіттю також припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, які вірно встановлено судом першої інстанції, положеннями статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як встановлено вище, Запорізького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №280/7833/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 16.07.2021 № 466 в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 27.07.2021 № 724о/с «По особовому складу» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, поновлено старшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 28.07.2021, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.07.2021 по 18.01.2022 у розмірі 73 687,25 грн.

Рішення у справі №280/7833/21 набрало законної сили, а відтак позивач, у відповідності до статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» має право на відшкодування відповідачем виплачених на користь ОСОБА_1 сум, тобто 36 745,99 грн.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції цілком вірно зазначив про те, що;

- згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» достатньою умовою для відшкодування саме роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, а обставина виплати відповідачем гр. ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє відповідача від встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», яка покладає такий обов`язок не відповідача. Вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановлений законом обов`язок компенсації здійсненої безробітному виплати;

- ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу;

- зі змісту положень чинного законодавства (ст.ст. 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення») вбачається, що зареєстрований безробітний повинен інформувати не про сам факт прийняття судом рішення про поновлення на роботі, а про факт поновлення на роботі, який прямо пов`язаний з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду;

- з огляду на те, що наказ про поновлення ОСОБА_1 видано 26.01.2022, а документи про поновлення його на роботі останній 28.01.2022, тобто в межах строків, встановлених п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», під час розгляду даної справи відповідачем не доведено обставин зловживання ОСОБА_1 своїми правами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 36745,99 грн..

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022у справі №910/10356/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022у справі №910/10356/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2022у справі №910/10356/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10356/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала