ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2023 р. Справа№ 910/6664/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Халупний А.В. (посвідчення адвоката № 000417 від 10.03.2021)

від відповідача-1: Олексієнко Т.В. (посвідчення адвоката № 4085/10 від 17.09.2009)

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022

за заявою Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева" про забезпечення позову

у справі № 910/6664/22 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева"

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент"

відповідача-2: ОСОБА_1

про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 задоволено заяву про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову, а саме - накладено арешт на нерухоме майно - приміщення № 101 і № 102, загальною площею 59, 1 кв.м., що входить у групу приміщень № 2, загальною площею 59, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 47839789, що з 13.09.2022 належить ОСОБА_1 .

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 про забезпечення позову у справі № 910/6664/22, та відмовити в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 посилається на те, що зазначена судом першої інстанції підстава застосування заходів забезпечення позову немає правових підстав для настання у майбутньому ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі.

Окрім цього, відповідач-1 зауважує на тому, що за фактом звернення позивача з цим позовом до суду, відповідач-2 жодним чином не був позбавлений права вчиняти дії по завершенню спірного правочину.

Також, до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач-1 просив суд врахувати докази зупинення провадження у справі, та перебування відповідача-2 у складі Збройних Сил України.

Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що законних інтересів та обов`язків відповідача-1 оскаржувана ухвала взагалі не зачіпає, оскільки на даний час відповідач-1 не є власником майна та не має жодних прав пов`язаних з розпорядженням цим майном, яке є предметом позову.

Короткий зміст письмових пояснень відповідача-1 на відзив та узагальнення їх доводів

У письмових поясненнях відповідач-1 зауважує на тому, що він як учасник справи, до якого сформовані позовні вимоги, користується правами сторони процесу, а тому вправі подавати апеляційну скаргу та не погоджуватись з оскаржуваною ухвалою.

При цьому, відповідач-1 стверджує про те, що позивачу було відомо про існування прав відповідача-2 на спірне приміщення до моменту залучення відповідача-2 у справу, що підтверджується письмовою згодою позивача на використання водопроводу та каналізаційних мереж, датованою 17.08.2020 та виданою відповідачу-2.

Короткий зміст письмових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

Позивач у письмових пояснення зазначає, що з моменту створення Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева", останнє не могло встановити належність приміщень у їх первісному вигляді відповідному власнику.

Таким чином, з огляду на викладене, позивач вважає, що строк позовної даності при подачі позову до суду першої інстанції не пропущено, оскільки право позивача на позов виникло з моменту складення експертом експертного висновку - з 24.05.2022.

Узагальнений виклад позиції відповідача-2

Відповідач-2 не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6664/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 по справі № 910/6664/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6664/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

09.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення доказів усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено підтвердження надсилання відповідачу-2 копії апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6664/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.12.2022.

21.12.2022 судове засідання не відбулося, у зв`язку із оголошеною у місті Києві повітряною тривогою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 розгляд справи № 910/6664/22 призначено на 01.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 розгляд справи № 910/6664/22 відкладено на 22.02.2023.

22.02.2023 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 розгляд справи № 910/6664/22 призначено на 23.03.2023.

В судове засідання, яке відбулося 23.03.2023, з`явилися представники позивача та відповідача-1, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, відповідач-2 перебуває на військові службі.

Враховуючи викладене, судова колегія визнала можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності відповідача-2, оскільки його явка в судове засідання судом апеляційної інстанції не визнавалася обов`язкою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 26.09.2022 залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості відповідача-2.

Предметом спору у даній справі - припинення права приватної власності та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи на: приміщення № 101 і № 102, загальною площею 59, 1 кв.м., що входить у групу приміщень №2, загальною площею 59, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 20800011.

Спір обґрунтований тим, що спірне нерухоме майно є допоміжними приміщеннями, які призначені для забезпечення експлуатації і обслуговування загальнобудинкових інженерних мереж.

На підставі проведеного позивачем огляду будинку № 9-А по бульвару Вацлава Гавела в місті Києві та висновку експерта № 865/05/2022 від 24.05.2022 з`ясовано належність групи приміщень №2 до допоміжних.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна спірний об`єкт нерухомого майна був проданий відповідачем-1, відповідачу-2.

Так, спірний об`єкт нерухомого майна, 13.09.2022 став власністю вказаної фізичної особи - відповідача-2, яке зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, дата і час реєстрації 13.09.2022, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 284 виданий 13.09.2022 приватним нотаріусом КМНО Шкрібляк К.П.

Під час підготовчого провадження в суді першої інстанції, позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просив місцевий господарський суд накласти арешт на приміщення № 101 і № 102, загальною площею 59, 1 кв.м., що входить у групу приміщень №2, загальною площею 59, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 47839789, що належить відповідачу-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 задоволено заяву про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову, а саме - накладено арешт на нерухоме майно - приміщення № 101 і № 102, загальною площею 59, 1 кв.м., що входить у групу приміщень № 2, загальною площею 59, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 47839789, що з 13.09.2022 належить ОСОБА_1 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За положеннями ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, у разі задоволення якої не вимагатиметься примусового виконання судового рішення, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

За змістом ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов, зокрема, забезпечується в тому числі забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

За ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суд з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №910/16800/20, від 16.03.2021 у справі №921/302/20, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі №917/751/19.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір щодо права власності на майно, а способом захисту свого права заявник обрав звернення з віндикаційним позовом.

При цьому, щодо спірного майна протягом короткого проміжку часу було вчинено реєстраційні дії стосовно права власності інших осіб на майно, яке в свою чергу, на переконання суду першої інстанції, дає підстави для обґрунтованих припущень, що до закінчення розгляду даної справи майно, яке вже вибуло із володіння заявника, може бути в черговий раз відчужено відповідачем.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, яке істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення речового права.

Колегія суддів не погоджується висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для забезпечення позову та зазначає, що позивачем не надано до матеріалів жодних доказів на підставі яких майно може бути відчужене, тому незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб не ускладнить чи не унеможливить виконання рішення суду.

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні будь - які докази про те, що відповідач-2 набув статусу підприємця.

Відтак, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача-2 є безпідставними та необґрунтованими із заявленими позивачем вимогами.

За встановлених апеляційним судом обставин справи, ухвала місцевого господарського суду, яка прийнята при невідповідності висновків суду обставинам справи, призвела до порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню та в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Доводи наведені відповідачем-1 у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову.

Твердження позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу та письмових пояснення, колегією суддів відхиляються, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення при вирішенні заяви про забезпечення позову, а тому висновки, викладені у оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6664/22 - скасувати.

В задоволенні заяви Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева" про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Об`єднання Співвласників Багатоквартирного будинку "ЖК Женева" (03067, місто Київ, бульвар Варцала Гавела, будинок 9-А; код 43104424) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геос Девелопмент" (01032, місто Київ, вулиця Толстого Льва, будинок 41, квартира 10; ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.).

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6664/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.04.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко