ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.04.2023 Справа№914/1229/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Коссака С., розглянувши матеріали заяви: ОСОБА_1 , м. Львів

про забезпечення позову

у справі №914/1229/23

За позовом: ОСОБА_1 , м. Львів

До відповідач 1: ОСОБА_2 , м. Львів

відповідач 2: ОСОБА_3 , м. Львів

відповідач 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "КАДУЦЕЙ", м. Львів

Треті особи без самостійних вимог на стороні позивача:

ОСОБА_4 , м. Львів

ОСОБА_5 , м. Львів

Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача:

ОСОБА_6 , м. Львів

Приватний нотаріус Львівського обласного нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна, м. Львів

про: визнання недійсним договору відчуження корпоративних прав, визначення статутного капіталу товариства та розміру частки учасника товариства

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідача 2 ОСОБА_3 , відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Львівського обласного нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна про визнання недійсним договору відчуження корпоративних прав в ТОВ «Кадуцей», визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника товариства подав заяву про забезпечення позову. У позові позивача просить суд: 1) визнати недійсним правочин про відчуження корпоративних прав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію змін №5006759 від 28.11.2019 року о 12:00:08; 2) скасувати запис про державну реєстрацію змін №5006759 від 28.11.2019, що вчинений о 12:00:08 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 3) визначити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» в сумі 964 695,00 грн.; визначити розмір частки єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» ОСОБА_2 - 100%; визначити кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що предметом спору є визнання правочину з відчуження корпоративних прав (100%) ОСОБА_2 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» ОСОБА_3 недійсним, оскільки через таке відчуження ОСОБА_2 намагався уникнути виконання фінансових зобов`язань перед ОСОБА_1 , наявність яких підтверджується рішенням Личаківського районного суду міста Львова у справі №463/13531/21 від 20.07.2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 000.00 (сімдесят три тисячі) доларів США та судові витрати в сумі 1 1 350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень.

Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову. Просить забезпечити позов, а саме:1) накласти арешт на корпоративні права ОСОБА_3 , а саме, на частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кадуцей», що відповідає 100%; 2) заборонити ОСОБА_3 відчужувати частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кадуцей», що відповідає 100%; 3) заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Реєстрі, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб у Реєстрі, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «КАДУЦЕЙ»; 4) зобов`язати Відділ реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Львівської міської ради внести до Реєстру відомості про заборону вчинення реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей»; 5) заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» відчуження будь-яких активів (у тому числі майнових прав) вартістю 73 000,00 дол .США або їх еквівалент та більше; 6) заборонити керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» Галасі Жанні Теофілівні укладати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадуцей» правочини, наслідком яких буде прийняття товариством на себе зобов`язань на суму 73 000,00 дол.США або їх еквівалент та більше.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить таких висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Однак такі дії відповідача повинні бути доведені особою, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову. Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Фактично єдиною підставою для обгрунтування вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує прийняття рішення Личаківським районним судом міста Львова у справі №463/13531/21 від 20.07.2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 000.00 (сімдесят три тисячі) доларів США та судові витрати в сумі 1 1 350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень. При цьому надає постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70076493 від 13.10.2022 та постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 від 14.11.2022.

З цього приводу суд зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження).

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Особливості звернення стягнення на частку учасника товариства регулюються ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

У позові позивач вказує, що згідно витягу №29755395 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) від 24.10.2022 року станом на 20.11.2017 року о 09:00:00 встановлено, що єдиним учасником ТзОВ «Кадуцей» (кодЄСДРПОУ 19323183) був ОСОБА_2 , який являвся кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та керівником даної юридичної особи. Розмір статутного капіталу становив 964 695,00 грн.

У відповідності до витягу №29755383 від 24.10.2022 року з ЄДР станом на 28.11.2019 року о 12:00:08. запис про державну реєстрацію змін №5006759 встановлено, що єдиним учасником ТзОВ «Кадуцей» є ОСОБА_3 . Керівником юридичної особи був ОСОБА_2 . Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) в СДР відсутня. Розмір статутного капіталу становить 964 695,00 грн.

Відповідно до відомостей з ЄДР, сформованих за допомогою веб-ресурсу «Vkursi» станом на поточну дату, єдиним учасником, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та керівником ТзОВ «Кадуцей» є ОСОБА_3 .

Таким чином, маючи невиконані зобов`язання перед ОСОБА_1 на загальну суму 73 000,00 (сімдесят три тисячі) доларів США та не зважаючи на вимоги позивача до відповідача про повернення коштів, що було встановлено рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 20.07.2022 року у справі №463/13531/21, ОСОБА_2 відчужив свої корпоративні права у ТзОВ «Кадуцей» ОСОБА_3 (надалі - оспорюваний правочин). Як вище зазначено реєстраційна дія, яка була вчинена за результатами такого відчуження 28.11.2019 року о 12:00:08, запис про державну реєстрацію змін здійснено за №5006759 Приватним нотаріусом Львівського обласного нотаріального округу Цьолковською Іриною Степанівною.

Вищенаведене, на думку позивача, свідчить про те, що ОСОБА_2 було вчинено фраудаторний правочин внаслідок якого, відповідач відчужив цінне майно - корпоративні права у ТзОВ «Кадуцей», на шкоду правам та охоронюваним законом інтересам його кредитора - ОСОБА_1 .

З наданої позивачем інформації слідує, що оспорюваний правочин, що складає предмет позову, укладений ще 28.11.2019 року, тобто ще до ухвалення рішення Личаківським районним судом міста Львова від 20.07.2022 року у справі №463/13531/21 про стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 73 000,00 дол. США.

Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено обставин на підтвердження вчинення відповідачем - 1 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду та ухвалення рішення Личаківського районного суду міста Львова від 20.07.2022 року у справі №463/13531/21. Суд також зазначає, що позивач, серед іншого, просить витребувати оспорюваний договір, оскільки він не є стороною цього договору. Крім того, відповідач 2,3 не є учасником боргових зобов`язань відповідача 1 (боржник) перед позивачем (кредитором), які виникли після укладення корпоративного договору та відчуження частки у статутному фонді на підставі ухвалення рішення суду та відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведені позивачем способи забезпечення позову, суд звертає увагу на таке. Щодо накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_3 , а саме, на частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КАДУЦЕЙ».

У цій справі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, зокрема визнання недійсним правочину, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

З позовом та заявою про забезпечення позову звернулася особа, якій не належить майно, що було предметом оспорюваного договору. Судом встановлено, що предметом позову у цій справі є немайнова позовна вимога про визнання недійсним договору про відчуження корпоративних прав у ТОВ, в якому позивач не є стороною.

Заходи забезпечення позову у спосіб накладення арешту на корпоративні права - частку в статутному капіталі товариства та забороною вчинення корпоративних дій не мають правового зв`язку з предметом позовних вимог - визнання недійсним договору відчуження корпоративних прав у ТОВ «Кадуцей» та зобов`язання державного реєстратора внести зміни до ЄДР, під час розгляду яких судом буде досліджуватися саме питання щодо наявності підстав для визнання договору недійсним, укладеного між відповідачами 1 та 2, та наявності підстав для зобов`язання реєстратора вносити зміни до Єдиного державного реєстру. Позовні вимоги не стосуються безпосереднього повернення частки в статутному капіталі товариства (подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду 19.01.2021 у справі № 902/774/20, у постанові від 28 січня 2022 у справі №910/13458/21).

На переконання суду, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну Відповідачу-2 частку у статутному капіталі ТОВ «Кадуцей», повинно обґрунтувати адекватність та співмірність обраного позивачем заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а також, з посиланням на відповідні обставини, встановити чому невжиття такого заходу призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача з огляду на неможливість їх захисту в межах одного судового провадження без нових звернень до суду. Однак, відповідних обставин судом не встановлено, а позивач обмежився лише посиланнями на загальні норми Господарського процесуального кодексу України та виключно доводами про можливість тривалого розгляду справи.

Суд вбачає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків для відповідача. Обраний позивачем, який не був та не є власником спірної частки, вид забезпечення позову не перебуває у безпосередньому зв`язку з корпоративним спором, оскільки під час розгляду справи по суті судом буде досліджуватися саме питання щодо наявності правових підстав для визнання недійсним договору відчуження корпоративних прав.

Оскільки такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно обмежує право учасника товариства користуватися та розпоряджатися таким майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, зокрема, з такою вимогою майнового характеру як стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.03.2021 у справі №910/16800/20.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Щодо заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Реєстрі, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб у Реєстрі, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «КАДУЦЕЙ» суд зазначає таке.

Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 916/3479/19, від 24.06.2020 у справі №902/1051/19; від 07.09.2020 у справі № 904/1766/20.

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 906/781/21 звернув увагу, що постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, а у нашому випадку зокрема з формулюванням «передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» не відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Суд не вправі заборонити здійснювати всі можливі реєстраційні дії.

Крім цього, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження активів ТОВ «Кадуцей» та заборони керівнику ТОВ «Кадуцей» укладати від імені ТОВ правочини може призвести до бездіяльності товариства, може блокувати прийняття будь-яких рішень, зокрема, необхідних для здійснення господарської діяльності товариства, що є недопустимим з огляду на вимоги ст. 6 ГК України.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17.07.97 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дослідивши аргументи заявника, суд зазначає, що приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, не відповідають критеріям співмірності та адекватності та призводять до обмеження майнових прав відповідача-2 та порушення прав господарського товариства - відповідача-3 - на користування та розпорядження своєю часткою, що суперечить ч. 10 ст.137 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, поданої разом з позовом у справі №914/1229/23.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Коссак С.М.