ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 рокуСправа № 912/119/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б., за участю секретаря судового засідання Ліподат Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи №912/119/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторг", 25028, м.Кропивницький, вул. Автолюбителів, 5

до відповідача Приватного підприємства "Сервісінвест", 25006, м. Кропивницький, вул. А.Тарковського, 60

про стягнення 42 000,00 грн, розірвання договору

за участю представників:

від позивача - Надєєва О.О., ордер ВА №1048154 від 21.02.2023, посвідчення № 222 від 04.12.2017;

від відповідача - Шаповалов Д.В., ордер ВА №1046959 від 02.02.2023, посвідчення № 131 від 25.04.2006.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторг" до Приватного підприємства "Сервісінвест" про розірвання договору №29 на розробку проектної документації, укладеного сторонами у справі, та стягнення 42 000,00 грн збитків, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, в порушення укладеного сторонами Договору на розробку проектної документації №29 від 29.06.2021, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з розробки робочого проекту "Капітальний ремонт приміщень їдальні з заміною технологічного обладнання по вул. Автолюбителів, 5 м. Кропивницький, Кіровоградська область" у встановлений договором строк, у зв`язку з чим завдав позивачеві збитки на суму 42 000,00 грн. У зв`язку з наведеними обставинами позивач також просить суд розірвати укладений сторонами Договір на розробку проектної документації №29 від 29.06.2021.

Ухвалою від 30.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №912/119/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.02.2023, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

09.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №02 від 09.02.2023.

У відзиві на позов відповідач заперечує позовні вимоги та зазначає про невідповідність редакції спірного договору, наданого до матеріалів справи позивачем, редакції договору, якою володіє відповідач. Розбіжності містяться в п. 1.3. договору, а саме: в редакції позивача вказаний пункт відображає обов`язок Замовника за договором надати Виконавцю існуючі договори надання послуг питного водопостачання та постачання електричної енергії, в той час як відповідний пункт договору в редакції відповідача передбачає інший перелік документів, які Замовник зобов`язаний надати Виконавцю для виконання останнім робіт за договором.

21.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу, що відповідач не звертався до позивача щодо отримання будь-якої інформації чи документів, необхідних для виконання договору. Поряд з тим, відповідачем не конкретизовано, які саме документи не були надані позивачем, що унеможливило належне виконання відповідачем зобов`язань за договором. Позивач також звертає увагу на відсутність у обох сторін додатку №2 до договору - Завдання на проектування, з чого слідує, що роботи, виконані за договором, як стверджує відповідач, не можуть вважатися виконаними за завданням позивача.

Ухвалою від 23.02.2023 підготовче засідання відкладено до 09.03.2023. Зобов`язано позивача подати суду: оригінал договору на розробку проектної документації № 29 від 29.06.2021 (для огляду в судовому засіданні); докази виконання п. 1.3 договору №29 від 29.06.2021; відомості щодо підписання сторонами додатку №2 до договору № 29 від 29.06.2021; відповідача у строк до 07.03.2023 подати суду: оригінал договору на розробку проектної документації № 29 від 29.06.2021 (для огляду в судовому засіданні); відомості щодо підписання сторонами додатку №2 до договору № 29 від 29.06.2021. Явку уповноважених представників сторін в підготовче засідання визнано обов`язковою.

28.02.2023 від відповідача надійшли заперечення №3 від 28.02.2023.

У поданих запереченнях відповідач наполягає на проведенні перемовин з приводу укладення та виконання договору та відповідного листування з громадянами Крившенко О.Г. та ОСОБА_1 , які є особами, що фактично контролюють діяльність позивача.

Стосовно розбіжностей в редакціях договору, відповідач посилається на приписи ст.29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", змісту якої відповідає редакція договору, наявна у відповідача.

Представником відповідача в підготовчому засіданні 09.03.2023 на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2023 надано оригінал договору, який оглянуто судом в засіданні суду.

Протокольною ухвалою від 09.03.2023 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.03.2023 о 11:30 год.

16.03.2023 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2023 надано письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 16.03.2023 судом оглянуто оригінал договору №29 від 29.06.2021, наданий представником позивача.

Ухвалою від 16.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, судовий розгляд призначено на 30.03.2023.

В судовому засіданні 30.03.2023 оголошено перерву до 13.04.2023.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини справи.

29.06.2021 Приватним підприємством "Сервісінвест" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранторг" (Замовник) укладено договір №29 на розробку проектної документації (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 даного Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання робіт з розробки робочого проекту: капітальний ремонт приміщень їдальні з заміною технологічного обладнання по вул.Автолюбителів, 5, м.Кропивницький, Кіровоградська область.

Результатом виконання робіт, визначених в п. 1.1 Договору є проектна документація, відповідно до завдання на проектування (Додаток 2).

Згідно з п. 1.3 Договору в редакції, наданій до матеріалів справи позивачем, Замовник зобов`язується надати Виконавцю існуючі договір про надання послуг питного водопостачання та договір на постачання електричної енергії.

У відповідності до п.п. 1.4, 1.5 Договору Замовник зобов`язується прийняти проектну документацію та оплатити її у відповідності до розділу 2 даного Договору. Виконавець зобов`язується виконати згідно будівельних норм та у вказаний строк роботи, визначені в п. 1.1 Договору. Строк виконання проектних робіт - 3 місяці з дати надання Замовником вихідних даних, передбачених п. 1.3 Договору.

Загальна вартість робіт по договору визначається на підставі протоколу погодження договірної ціни (додаток №1) і складає 84000,00грн.

Замовник протягом 5-ти банківських днів з дня підписання Договору зобов`язується здійснити авансовий платіж у розмірі 42000,00грн, що складає 50% від загальної вартості робіт (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 3.1.3 Договору визначено обов`язок Замовника передати Виконавцю необхідні вихідні дані для виконання проектної документації.

Позивач наполягає на тому, що у відповідності до п. 1.3 Договору передав відповідачеві копії договору про надання послуг питного водопостачання №1/856 від 04.10.2019, договору №301000049 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 10.07.2020 та договору №10-301000049 про постачання електричної енергії споживачу від 10.07.2020. Крім того, платіжним дорученням від 08.07.2021 №226 позивач сплатив на рахунок відповідача 42000,00грн. авансового платежу за Договором. Проте відповідачем роботи з розробки робочого проекту у встановлений Договором строк виконані не були.

Відповідачем до відзиву на позов додано власну редакцію договору №29 від 29.06.2021, укладеного сторонами у справі.

У відповідності до п. 1.3 Договору в редакції відповідача Замовник зобов`язується надати Виконавцю необхідні дані для виконання проектних робіт по переліку: містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, технічні умови на інженерні мережі, геологічні вишукування тощо.

Інші умови договору відповідають редакції договору, наданій до матеріалів справи позивачем.

16.05.2022 позивач звернувся до відповідача з листом вих.№275/05-22, яким, враховуючи втрату через порушення строків виконання робіт економічної доцільності подальшої співпраці, просив повернути сплачений авансовий платіж в розмірі 42000,00грн.

У відповідь на вказаний лист 08.06.2022 відповідач повідомив, що Замовником, всупереч умовам п. 1.3 Договору не надано Виконавцю необхідні дані для виконання проектних робіт по переліку: містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, технічні умови на інженерні мережі, геологічні вишукування тощо. Не зважаючи на ненадання Замовником жодної інформації, передбаченої п. 1.3 Договору Виконавцем самостійно було розроблено архітектурно-будівельну частину та технологічні рішення. Проте відсутність наданих Замовником вихідних даних унеможливила виконання умов Договору в повному обсязі.

Листом від 30.06.2022 позивач повідомив відповідача про відмову від Договору та звернувся з вимогою відшкодувати збитки в розмірі сплаченого авансу, а саме: 42000,00грн. протягом семи днів з дати одержання даного листа.

В свою чергу, листом від 03.08.2022 відповідач наголошує на невиконанні п. 1.3 Договору саме позивачем та пропонує позивачеві прийняти виконане за договором (архітектурно-будівельну частину та технологічні рішення).

До відзиву на позов відповідачем додано Робочий проект "Капітальний ремонт приміщень їдальні з заміною технологічного обладнання по вул. Автолюбителів, 5, м.Кропивницький, Кіровоградська область".

Проаналізувавши встановлені судом обставини та доводи сторін у справі, господарський суд дійшов наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір №29 від 29.06.2021 є договором підряду на проектні та пошукові роботи, отже спірні правовідносини регламентуються положеннями § 1, 4 глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 887 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Позов ТОВ "Гранторг" про розірвання договору підряду та стягнення з відповідача збитків у розмірі суми коштів, сплачених в якості попередньої оплати, обґрунтовано положеннями ч.2 ст.849 ЦК України, з посиланням на відмову замовника від договору підряду у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором у встановлений строк.

Приписами ч.2 ст.849 ЦК передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч.4 ст.849 ЦК замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Аналіз ст.837, ч.2, 4 ст.849 ЦК дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Зокрема, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим або замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №922/2982/18, від 21.10.2019 у справі №916/3009/17).

Разом з цим Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 13.09.2019 у справі №911/1433/18 дійшов висновку, що оскільки положення частин 2, 4 ст.849 ЦК містять дві самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій, законність відмови замовника від договору підряду на підставі ч.2 ст. 849 ЦК у випадку недоведеності порушень умов договору підряду зі сторони підрядника не може "виправдовуватись" безумовним правом замовника відмовитися від договору підряду на підставі її частини четвертої. Обставини наявності або відсутності порушення умов договору підряду зі сторони підрядника мають безпосереднє значення для правильного вирішення судами спорів про визнання недійсною відмови замовника від договору підряду в порядку ч.2 ст.849 ЦК та підлягають з`ясуванню судами у вирішенні таких спорів. Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі ст.849 ЦК є різними.

Згідно з п. 1.2 договору №29 від 29.06.2021 результатом виконання робіт, визначених в п. 1.1 договору, є проектна документація відповідно до Завдання на проектування (додаток 2).

Як вже зазначено господарським судом, сторонами не надано до суду додаток 2 до договору - Завдання на проектування та вказано на відсутність такого документа у обох сторін.

У відповідності до ст.888 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Зважаючи на наведене, оскільки замовником завдання на проектування не передано підряднику, у підрядника не виникло обов`язку приступати до виконання робіт.

Поряд з тим, в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем п. 1.3 договору №29 від 21.06.2021 як в редакції позивача, так і в редакції відповідача. Так позивачем не надано до суду доказів передання відповідачеві необхідних даних для виконання проектних робіт.

До матеріалів позовної заяви позивачем додано копії договору про надання послуг питного водопостачання від 04.10.2019, договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 10.07.2020, та договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.07.2020. Проте належні докази на підтвердження своєчасного надання копій вказаних договорів відповідачу в матеріалах справи відсутні.

З наведеного слідує, що обставини несвоєчасного виконання підрядником обов`язків за договором не підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно, у замовника не виникло право відмови від договору підряду та відшкодування збитків, передбачене ч.2 ст.849 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 8.2 договору №29 від 29.06.2021 визначено, що одностороння відмова від договору не допускається. Договір може бути розірвано тільки за взаємною згодою сторін або згідно з діючим законодавством України.

Зважаючи на недоведення позивачем факту істотного порушення договору з боку відповідача, позовна вимога про розірвання договору №29 від 29.06.2021 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з положеннями ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У розумінні наведених положень особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Натомість, відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Згідно з ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Господарським судом встановлено, що відповідач своєчасно не виконав зобов`язання за договором саме внаслідок бездіяльності позивача, що полягала у непереданні відповідачу завдання на проектування та вихідних даних для виконання проектних робіт.

Враховуючи вищевказане, господарський суд дійшов висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено наявність протиправної поведінки відповідача, а саме порушення умов договору, що є обов`язковою умовою для виникнення у замовника права на відмову від договору та стягнення збитків, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 42000,00 грн не підлягають задоволенню.

За наведених обставин господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранторг", адвокату Надєєвій О.О. (через підсистему "Електронний суд"), представнику Приватного підприємства "Сервісінвест", адвокату Шаповалову Д.В. (через підсистему "Електронний суд").

Повне рішення складено 20.04.2023.

Суддя Г.Б. Поліщук