ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 Справа № 914/406/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ,

до відповідача: Приватне підприємство «Агрофірма Маяк», с. Старий Яричів, Львівська обл.,

про: стягнення 90 089,86 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М.;

від відповідача: не з`явився;

Хід розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» про стягнення 90 089,86 грн.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначити розгляд справи на 14.03.2023.

06.03.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (Вх. № 5559/23).

09.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (Вх. № 5964/23).

Ухвалою від 14.03.2023 суд відклав розгляд справи на 04.04.2023.

04.04.2023 на електронну адресу суду представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без участі представника ПП «Агрофірма Маяк» (Вх. №8398/23).

Ухвалою від 04.04.2023 суд відклав розгляд справи на 11.04.2023.

В судове засідання 11.04.2023 з`явився представник Позивача в режимі відеоконференції, надав пояснення по суті спору, просив позов задоволити, представник Відповідача не з`явився, причин не явки не вказав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, однак Відповідач не скористався своїм правом, та не з`явився в судове засідання, суд розглядає справу за наявними доказами у справі.

В судовому засіданні 11.04.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15 присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 21653 грн. 94 коп. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328 грн. 64 коп інфляційних втрат, 3370 грн. 99 коп. 3% річних, 13376 грн. 59 коп. пені, 1580 грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору, 1729 грн. 75 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

На виконання зазначеного рішення суд видав відповідний виконавчий документ.

Оскільки рішення суду фактично виконано лише 29.12.2022, позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача на його користь 57 458,04 грн пені, 3% річних в розмірі 6 883,26 грн та 25 748,56 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позов відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив витребувати оригінал договору № ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008, оскільки в нього є сумніви щодо достовірності такого, який долучено до матеріалів справи.

Суд звертає увагу відповідача, що судові спори за витребуваним договором № ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 тривали з 2009 року, і останній не визнавався недійсним, відповідачем частково щороку погашалась заборгованість по кожному з рішень господарських судів. Відтак сумнівів щодо достовірності вказаного договору у відповідача бути не може, оскільки зобов`язання за останнім він виконував належним чином, хоч і з простроченням строків.

Позивач у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача та просив задовольнити позов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98, присуджено до стягнення з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТОВ «Тридента-Агро» заборгованість за договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 154 810, 98 грн, з яких: 98 515, 74 грн основного боргу, 35 504, 69 грн курсової різниці, 7 979, 78 грн інфляційних втрат, 1 220, 08 грн 3% річних, 6 775, 36 грн пені, 3 000, 00 грн витрат на послуги адвоката та 1 529, 95 грн державного мита та 285, 38 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зазначеним рішенням встановлено факт наявності простроченої заборгованості ПП «Агрофірма Маяк» перед ТОВ «Тридента-Агро» на суму 98 515, 74 грн та відповідно обов`язок боржника у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання сплатити кредитору борг з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також сплатити передбачені договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та курсову різницю.

Рішенням господарського суду Львівської області від 31.03.2010р. у справі № 25/49 за позовом ТОВ «Тридента Агро» до ПП агрофірма «Маяк» про стягнення 25814,26 грн., позов задоволено. Стягнуто з ПП агрофірма «Маяк» на користь ТОВ «Тридента Агро» 25814,26 грн., з яких: пеня за період з 01.05.2009р. по 17.02.2010р. у розмірі 16591,12 грн., 3% річних за період з 01.05.2009р. по 17.02.2010р. у розмірі 2327,04 грн. та інфляційні втрати за період з 01.05.2009р. по 17.02.2010р. у розмірі 6896,10 грн., а також стягнуто 258,14 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Фактично рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2009р. у справі № 12/98 було виконано другим відповідачем - ПП агрофірма «Маяк» 27.05.2011р., що підтверджується наступними платіжними дорученнями від 24.01.2011р. № 45 на суму 18933,86 грн., від 24.01.2011р. № 46 на суму 10014,17 грн., від 11.03.2011р. № 410 на суму 37844 грн., від 27.05.2011р. № 1027 на суму 106952,81 грн.

Вищенаведені факти встановлені рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2013р. у справі № 911/2317/13.

ТОВ «Тридента-Агро» 26.01.2011 уклав з ФОП Грищенком О.М. угоду про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

Надалі 31.01.2013 ФОП Грищенко О.М. та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор, позивач у цій справі) уклали угоду про заміну кредитора у зобов`язанні від 31.01.2013 № 31/01-13-1, згідно з якою первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до ПП «Агрофірма Маяк» за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 та угодою про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

За умовами зазначеної угоди відступлено зобов`язання на суму 28 381, 51 грн, яке складається з 16 251, 07 грн пені, 2 771, 44 грн 3% річних, 9 359, 00 грн інфляційних втрат за період з 18.02.2010 по 26.01.2011, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною несплатою основного боргу в сумі 98 515, 74 грн за основним договором.

У рішенні Господарського суду Київської області у справі № 911/798/15 від 19.05.2015 встановлено, що станом на день фактичного виконання другим відповідачем рішення суду від 20.07.2009р. у справі № 12/98, останнім не було враховано курсу долару США станом на дату здійснення таких платежів, який складав 27.05.2011р. - 7,98 грн./дол. США згідно офіційного курсу валют, що міститься на сайті Національного банку України. Відтак стягнув курсову різницю в розмірі 21 653,94 грн.

Відтак, рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15, яке набрало законної сили 15.06.2015, присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 21653 грн. 94 коп. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328 грн. 64 інфляційних втрат, 3370 грн. 99 коп. 3% річних, 13376 грн. 59 коп. пені, 1580 грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору, 1729 грн. 75 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

30.06.2015 на виконання рішення № 911/798/15 судом видано відповідний наказ.

13.07.2015 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.06.2015 (ВП № 48169959).

27.10.2020 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про передачу виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.06.2015 (ВП № 48169959) на Кам`янка Бузький районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

03.11.2020 начальником Кам`янка Бузького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято виконавче провадження.

16.12.2022 органом державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48169959 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові зазначено, що 14.12.2022 на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби надійшли кошти, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Позивач посилаючись на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за рішенням суду у справі № 911/798/15, заявив до стягнення штрафні санкції нараховані на курсову різницю (21 653,94 грн), а саме: 57 458,04 грн пені нарахованих за період з 15.04.2014 по 28.12.2022, 3% річних в розмірі 6 883,26 грн за період з 28.05.2012 по 28.12.2022 та 25 748,56 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2015 по грудень 2022.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строків позовної давності до стягнення вищевказаних штрафних санкцій.

Оцінка суду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15, яке набрало законної сили 15.06.2015, присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 21653 грн. 94 коп. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328 грн. 64 інфляційних втрат, 3370 грн. 99 коп. 3% річних, 13376 грн. 59 коп. пені, 1580 грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору, 1729 грн. 75 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Зазначеним рішенням встановлено дооцінку вартості товару (курсову різницю) відповідача (ПП «Агрофірма Маяк») перед позивачем, за невчасне виконання умов договору купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08, в сумі 21 653,94 грн.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказане рішення було повністю виконане відповідачем 14.12.2022, що підтверджується постановою начальника Кам`янка Бузького ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМРУ Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження № 48169959 від 16.12.2022.

Відтак, позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача на його користь 57 458,04 грн пені, 3% річних в розмірі 6 883,26 грн та 25 748,56 грн інфляційних втрат нарахованих на курсову різницю в сумі 21 653,94 грн, визначену рішенням № 911/798/15.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Поряд з цим відповідачем сплачено курсову різницю (дооцінку вартості поставленого Товару), розмір якої, встановлений рішенням № 911/798/15 та становить 21 653,94 грн лише в грудні 2022 року, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу штрафні санкції.

За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 57 458,04 грн пені, 6883,26 грн 3% річних та 25 748,56 грн інфляційних втрат.

Щодо вимоги відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Пунктом 8.3 Договору сторонами, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

За розрахунком позивача інфляційні втрати на суму дооцінки вартості товару нараховуються за період з жовтня 2015 по грудень 2022 року які склали 25 748,56 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15 визначено дооцінку вартості товару (курсову різницю) в розмірі 21 653,94 грн.

Відтак, якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку (у даному випадку 15.06.2015 дата набрання рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/798/15 законної сили) у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму курсової різниці вартості товару є правомірним.

Провівши власний розрахунок інфляційних втрат на суму курсової різниці вартості товару, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача частково в розмірі 24 855,13 грн, оскільки судом визначено період нарахування з 15.06.2015 (дата набрання законної сили рішення № 911/798/15) до 14.12.2022 (дата, коли відповідач повністю погасив своє зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2022).

Щодо вимоги про стягнення 3 % річних, суд зазначає наступне.

За розрахунком позивача 3% річних нараховуються на суму курсової різниці в розмірі 21 653,94 грн. за період з 28.05.2012 по 28.12.2022 та склали 6883,26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіривши розрахунок 3% річних нарахованих на суму курсової різниці вартості товару, суд зазначає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 4873,03 грн. Оскільки період нарахування 3 % річних судом визначений з дати набрання рішенням №911/798/18 законної сили 15.06.2015 до повного погашення відповідачем свого зобов`язання щодо сплати курсової різниці 14.12.2022.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 57 458,04 грн пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2 Договору, визначено що за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем пені, та встановлено що остання підлягає до стягнення частково в розмірі 48 549,67 грн. Період нарахування пені визначено судом з 15.06.2015 до 14.12.2022 (дата коли відповідач повністю погасив своє зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою державного виконавця).

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково у розмірі 48549, 67 грн пені, 4873,03 грн 3% річних та 24855,13 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 2332,09 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» (80463, Львівська область, Львівський район, село Старий Яричів, вулиця Заводська, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд.40, оф. 315, ) 48549, 67 грн пені, 4873,03 грн 3% річних, 24855,13 грн інфляційних втрат та 2332,09 грн судового збору.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2023.

Суддя Запотічняк О.Д.