АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2936/21
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників сторін:

від ТОВ Гарантований покупець адвокат Онищенко О.А.

від ТОВ ОНК-Груп - адвокат Носенко І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2023

по справі №916/2936/21

за позовом Державного підприємства Гарантований покупець

до Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп

про стягнення 84392703,81 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп

до Державного підприємства Гарантований покупець

про визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 первісний позов Державного підприємства Гарантований покупець задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп на користь Державного підприємства Гарантований покупець штраф в сумі 272514,90 грн, пеню в сумі 183437,06 грн, 3% річних в сумі 36356,59 грн, інфляційні втрати в сумі 61989,12 грн та судовий збір в сумі 5218,34 грн. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп відмовлено повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року у справі №916/2936/21 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року по справі №916/2936/21 в такій редакції: Позов Державного підприємства Гарантований покупець задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 11, корп. А, ) на користь Державного підприємства Гарантований покупець (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) штраф за прострочення оплати електричної енергії понад 30 календарних днів у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості в сумі 272514,90 грн.; штраф за призупинення продажу електричної енергії у період з 13.05.2021 року по 31.05.2021 року в сумі 30367220,13 грн.; штраф за призупинення продажу електричної енергії у період з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року в сумі 7389086,94 грн.; пеню в сумі 2227128,49 грн.; 3% річних в сумі 852867,91 грн.; інфляційні втрати в сумі 3299959,87 грн. та судовий збір в сумі 418078,50 грн. В іншій частині первісного позову відмовити. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" до Державного підприємства Гарантований покупець про визнання договору частково недійсним відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2023 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/2936/21 та поновлено виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/2936/21.

27.01.2023 до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" надійшла заява, в якій останній просив суд відстрочити виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по справі №916/2936/21 до 27.09.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2023 у задоволенні заяви ТОВ ОНК-Груп про відстрочення виконання судового рішення відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваної постанови суд першої інстанції зазначив, що з огляду на доводи відповідача та надані доказі, саме по собі складне фінансове становище боржника, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється товариством на власний ризик, не може бути безумовною та єдиною підставою для відстрочення виконання судового рішення.

За твердженням суду першої інстанції, обставини, які можуть бути підставою для відстрочення виконання судового рішення, мають бути виключними та об`єктивно свідчити про неможливість виконання боржником на даний час рішення суду і з`явлення такої можливості з настанням певної події чи протягом певного часу, в даному випадку лише з 27.09.2023. Водночас, з поданих боржником доказів суд таких обставин не встановив. Зокрема, заявник не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість виконання рішення суду саме у строк, що визначений боржником (після 27.09.2023).

При цьому, як зауважено судом першої інстанції, з поданих до заяви копій договорів щодо постачання боржником електричної енергії та природного газу не вбачається можливим встановити розмір очікуваного прибутку боржника від виконання цих договорів та строків отримання такого прибутку.

З урахуванням викладеного, виходячи із збалансованості інтересів обох сторін та враховуючи матеріальні інтереси кожної із них, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення у даній справі задоволенню не підлягає.

Не погодившись із даною ухвалу відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2023 по справі №916/2936/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ТОВ ОНК-ГРУП про відстрочення виконання судового рішення по справі №916/2936/21 шляхом надання відповідачеві відстрочки виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по справі №916/2936/21 до 27.09.2023.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали та вирішення питання щодо відстрочки виконання рішення, не було враховано обставини щодо ступеню вини відповідача у виникненні спору, зокрема задля дотримання збалансованості інтересів обох сторін.

Також, на переконання апелянта, суд першої інстанції не врахував наявність надзвичайної обставини, що беззаперечно ускладнює виконання судового рішення, а саме збройна агресію рф, що призвела до впровадження Указом Президента України воєнного стану на території України, який триває й на теперішній час.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції не було враховано обставин вжиття відповідачем заходів, спрямованих на погашення заборгованості, що підтверджується наявними матеріалами справи.

За твердженням апелянта, попри незначну, порівняно з загальним боргом, суму сплачених грошових коштів, відповідач підтвердив свої наміри щодо виконання судового рішення по даній справі та звертав увагу суду на ті обставини, що чистий прибуток товариства у 2022 році склав близько 16 млн. грн., що свідчить про потенційну можливість ТОВ ОНК-ГРУП виконати з часом рішення суду, за умови розблокування рахунків та наданні можливості для подальшого отримання прибутку.

В іншому випадку, як стверджує апелянт, за відсутності у ТОВ ОНК-ГРУП, згідно фінансової звітності ТОВ ОНК-ГРУП за 2022 рік, необоротних активів на які можна було б звернути стягнення, реальне виконання рішення суду не вбачається можливим незалежно від застосування усіх заходів, передбачених Законом України Про виконавче провадження та бажання боржника.

Апелянт також відзначає, що наявна заборгованість не є заборгованістю ТОВ ОНК-ГРУП за поставлену ДП Гарантований покупець електроенергію по договору купівлі-продажу, а є нарахованою позивачем цивільно-правовою відповідальністю, яка більш ніж у 6 разів перевищує грошовий еквівалент вчиненого ТОВ ОНК-ГРУП правопорушення під час виконання умов вказаного договору щодо здійснення передоплати за непоставлений товар.

Наголошує скаржник й на тому, що Господарським судом Одеської області було видано наказ саме про примусове виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по даній справі, а не рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022, а тому на думку відповідача подана заява про відстрочку виконання постанови відповідала положення ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дотримався справедливого балансу між сторонами, а також не врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність надзвичайної події, у вигляді повномасштабної збройної агресії рф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2023 по справі №916/2936/21 та призначено справу до розгляду на 12.04.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції було частково задоволено апеляційну скаргу позивача та викладено в новій редакції саме рішення суду першої інстанції, при цьому, апеляційним судом не скасовувалося в повному обсязі рішення суду першої інстанції та не ухвалювалося нове рішення, а тому наразі є чинним рішення місцевого господарського суду в редакції постанови суду апеляційної інстанції та відповідно саме рішення підлягає до виконанню в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

На переконання позивача, оскільки, рішення було прийнято судом першої інстанції 11.02.2022 року, враховуючи положення ч. 5 ст. 331 ГПК України, строк на відстрочку виконання рішення сплив 11.02.2023.

Позивач також вважає, що TOB «ОНК Груп» не наведено жодного обґрунтування щодо обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

При цьому, посилання скаржника на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, на думку позивача, не може бути прийняте до уваги, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для відстрочення виконання відповідачем виконання своїх договірних зобов`язань.

Посилання відповідача на обставини воєнного часу, які унеможливлюють виконання рішення суду на думку позивача також підлягають відхиленню, оскільки саме позивач здійснює діяльність у критичному секторі інфраструктури, відтак наслідки військової агресії є відчутними в першу чергу для позивача. В той час як відповідач не виконує функції постачальника універсальних послуг з продажу електричної енергії побутовим споживачам.

На переконання позивача, у випадку надання відстрочення виконання рішення суду він опиниться у вкрай невигідному становищі, оскільки присуджені з позивача кошти списуватимуться за заявами кредиторів у порядку примусового виконання рішень суду, тоді як підприємство не матиме можливості вимагати виплату коштів за рішенням у даній справі з відповідача у зв`язку з наданою відстрочкою.

Позивач також вважає, що при вирішенні питання про відстрочку виконання рішень у даній справі, судом повинно бути враховано: значний період ухилення від виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо оплати неустойки та штрафних санкцій, наявність великої кількості рішень за позовами інших учасників ринку про стягнення коштів з позивача, які підлягають негайному виконанню, негативне фінансове становище позивача, тощо.

Відтак, з урахуванням наведеного, позивач вважає, що відсутні підстави відстрочення виконання рішення, оскільки в даній справі це призведе до надмірного фінансового навантаження на позивача через відсутність коштів на виконання судових рішень та подальше та примусове виконання рішень у справах за позовами виробників електроенергії.

Крім того, позивач відзначає, що в обґрунтування заяви про відстрочення судового рішення відповідач посилається лише на відсутність фінансової можливості на погашення заборгованості. Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які-б доводили наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі або роблять його неможливим, зокрема про важкий фінансовий стан відповідача, відсутності коштів на банківських рахунках підприємства, майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Також не наведено доказів, які б підтверджували, що після закінчення строку, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення, таке рішення взагалі буде виконано.

При цьому, на думку позивача, відсутність у відповідача необхідних коштів, у тому числі, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем, не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для задоволення заяви про відстрочення виконання оскаржуваного рішення в розумінні ст. 331 ГПК України.

Під час судового засідання від 12.04.2023 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник ТОВ Гарантований покупець надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 первісний позов Державного підприємства Гарантований покупець задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп на користь Державного підприємства Гарантований покупець штраф в сумі 272514,90 грн, пеню в сумі 183437,06 грн, 3% річних в сумі 36356,59 грн, інфляційні втрати в сумі 61989,12 грн та судовий збір в сумі 5218,34 грн. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп відмовлено повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року у справі №916/2936/21 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року по справі №916/2936/21 в такій редакції: Позов Державного підприємства Гарантований покупець задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 11, корп. А, ) на користь Державного підприємства Гарантований покупець (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) штраф за прострочення оплати електричної енергії понад 30 календарних днів у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості в сумі 272514,90 грн.; штраф за призупинення продажу електричної енергії у період з 13.05.2021 року по 31.05.2021 року в сумі 30367220,13 грн.; штраф за призупинення продажу електричної енергії у період з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року в сумі 7389086,94 грн.; пеню в сумі 2227128,49 грн.; 3% річних в сумі 852867,91 грн.; інфляційні втрати в сумі 3299959,87 грн. та судовий збір в сумі 418078,50 грн. В іншій частині первісного позову відмовити. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" до Державного підприємства Гарантований покупець про визнання договору частково недійсним відмовити.

26.10.2022 Господарським судом Одеської області був виданий наказ про примусове виконання вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2023 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/2936/21 та поновлено виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/2936/21.

27.01.2023 до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" надійшла заява, в якій останнє просило суд відстрочити виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по справі №916/2936/21 до 27.09.2023.

В обґрунтування цієї заяви відповідач посилається на те, що арешт коштів на рахунках ТОВ ОНК-Груп негативно вплине на можливість обслуговування боржником наявних на його виконанні договорів постачання електричної енергії споживачам та договорів купівлі-продажу природного газу.

Також заявник наголошує на необхідності забезпечення державою підтримки підприємствам, що здійснюють господарську діяльність в умовах воєнного стану.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції визнав доводи заявника необґрунтованими та відмовив у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За умовами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішення по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

В силу частин першої, п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Частинами третьою, четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

При цьому колегією суддів враховується, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, вказана норма процесуального закону не вимагає.

Законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення (розстрочення) виконання, визначено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки (розстрочення) та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Аналогічну правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00).

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.09.2020 у справі №905/30/16, від 14.07.2020 у справі №908/1884/19 та від 16.01.2020 у справі №910/1820/19.

Водночас чинним законодавством України не передбачено вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки, натомість встановлено лише критерії для визначення таких обставин. Зокрема, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан; стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення; щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім того, обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні, а тому не є підставами для надання відстрочки або розстрочення виконання рішення обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором і неправомірною поведінкою самого боржника.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зауважує на тому, що відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Так, колегія суддів зазначає, що на виконання постанови суду апеляційної інстанції, постановою державного виконавця від 07.11.2022 накладено арешт на грошові кошти відповідача, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що з наданих відповідачем доказів, зокрема фінансової звітності, інформації ТОВ ОКН-Груп щодо залишку коштів на рахунках боржника, інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бухгалтерської довідки вбачається, що на рахунках відповідача обліковуються грошові кошти у розмірі 2619240,05 грн, з них 2619152,84 грн, які знаходяться на спеціальних рахунках і можуть бути використані виключно для сплати податків, зборів та заробітної плати. ТОВ ОНК-Груп має чистий прибутком на кінець 2022 року в розмірі 16457,0 тис. грн, не має жодного нерухомого майна та на балансі відповідача рахуються: по рядку 1100 Запаси - природний газ на суму 5286560,31 грн; по рядку 1125 Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги - 455086738,83 грн; по рядку 1690 Кредиторська заборгованість - 457093440,56 грн.

Наведене свідчить про те, що наразі у відповідача відсутні грошові кошти та/або нерухоме майно, які могли б у повному обсязі погасити існуючу заборгованість перед позивачем.

Разом з цим, згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності відповідача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, торгівля електроенергією.

Як вбачається з наданих відповідачем до заяви договорів постачання електричної енергії споживачам та рамкових договорів постачання природного газу (т.6, а.с. 10-47), ТОВ ОНК-Груп, як постачальник, має відповідні зобов`язання перед споживачами, зокрема щодо постачання електричної енергії та природного газу.

В той же час, споживачі електричної енергії та природного газу мають відповідні зобов`язання перед ТОВ ОНК-Груп щодо оплати поставленої товариством електричної енергії та природного газу, та відповідно, такі кошти можуть бути спрямовані у тому числі на погашення існуючої заборгованості перед позивачем.

Однак, на переконання колегії суддів, арешт усіх рахунків відповідача та негайне виконання рішення суду, з урахуванням того, що грошових коштів на рахунках відповідача не достатньо задля повного погашення існуючої перед позивачем заборгованості, може призвести не лише до неможливості здійснення відповідачем відповідних розрахункових операцій, а й до повного припинення господарської діяльності ТОВ ОНК-Груп.

Відтак, на переконання колегії суддів, арешт коштів відповідача та негайне звернення стягнення на кошти боржника у виконавчому провадженні хоча й може забезпечити частково виконання рішення суду, з огляду на недостатність грошових коштів задля повного виконання рішення суду, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність відповідача, оскільки останній буде позбавлений можливості виконання взятих на себе господарських зобов`язань, та відповідно, отримання доходу задля, в тому числі, погашення існуючої заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів також зазначає, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України 5-рп/2013 від 26.06.2013 до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку слід взяти до уваги баланс інтересів сторін.

Зокрема, слід відзначити, що зі змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по даній справі вбачається, що грошові вимоги позивача до відповідача за своєю правовою природою є штрафними санкціями.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у вищевказаній постанові, Державне підприємство Гарантований покупець на підтвердження понесення додаткових витрат, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору до матеріалів справи не надало. Також матеріали не містять доказів на підтвердження спричинення Державному підприємству Гарантований покупець значних збитків. Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНК-Груп" по першому та другому етапах періоду купівлі-продажу електроенергії у травні 2021 року взагалі була відсутня заборгованість перед позивачем.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції визнав за необхідне задля дотримання збалансованості інтересів обох сторін, скористатись наданим йому правом та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафу за призупинення продажу електричної енергії у період з 13.05.2021 по 31.05.2021, з 01.06.2021 по 30.06.2021 та пені на 50 %.

При вирішенні питання щодо можливості відстрочення виконання рішення колегія суддів також враховує, що 30.01.2023 відповідачем було сплачено на користь ДП Гарантований покупець 100000,00 грн в рахунок часткового погашення існуючої заборгованості.

Наведене свідчить про те, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки вчиняє дії щодо добровільного погашення існуючої заборгованості.

Судова колегія також враховує, що наявні матеріли справи не містять, а сторонами не надано доказів на підтвердження того, що відповідач у будь-який спосіб ухиляється від виконання рішення та вчиняє відповідні дії, які вподальшому унеможливлять виконання рішення суду та погашення існуючої перед позивачем заборгованості.

Колегія суддів апеляційної інстанції також враховує те, що у даному випадку у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б достеменно свідчили про те, що відстрочка виконання рішення суду, призведе до негативних наслідків для позивача, завдає останньому збитків, тощо.

Приймаючи до уваги ситуацію, що склалася, дії, які вчиняв відповідач щодо належного виконання рішення суду, відсутність збитків позивача (протилежного матеріали справи доказів не містять), а також зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання постанови у даній справі в межах присічного річного строку, до 27.09.2023 включно.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку, фактично виконання рішення суду буде відстрочено менш ніж на 6 місяців (з 12.04.2023 (дата прийняття даної постанови) до 27.09.2023), а не на один рік, як то визначено приписами чинного процесуального законодавства.

Слід також відзначити, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.05.2022 №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідні обставини в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

Згідно з частиною 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Отже, наразі, на думку суду апеляційної інстанції, наявний чинник, передбачений ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, який очевидно та беззаперечно ускладнює виконання рішення, а саме настання надзвичайної події - військової агресії рф проти України, що безумовно впливає й на сферу діяльності відповідача.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в надані відстрочки виконання рішення не надав оцінку доводам відповідача щодо винятковості обставин, які можуть слугувати підставою для надання відстрочки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для надання відстрочки виконання рішення суду.

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволенню.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги заперечення позивача з приводу того, що строк на відстрочення виконання рішення суду має рахуватися саме з моменту прийняття рішення Господарським судом Одеської області від 11.02.2022 та відповідно останній вже сплив, з огляду на таке.

Так, ч. 5 ст. 331 ГПК України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У даній справі, саме постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року у справі №916/2936/21 скасовано частково та викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2022 року по справі №916/2936/21 в новій редакції.

Саме на виконання названої постанови 26.10.2022 Господарським судом Одеської області був виданий наказ про її примусове виконання.

Також, ухвалою Верховного Суду від 12.01.2023 по даній справі, серед іншого, поновлено виконання саме постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №916/2936/21.

Отже, у даному випадку, саме постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 є виконавчим документом та саме з датою її ухвалення пов`язується відлік строку відстрочення виконання рішення суду.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 23.02.2023 по справі №916/2936/21 скасуванню, а заява відповідача про відстрочення виконання рішення задоволенню.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.02.2023 по справі №916/2936/21 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ОНК-Груп про відстрочення виконання рішення задовольнити.

Відстрочити виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по справі №916/2936/21 до 27.09.2023.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.04.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.