ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/362/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши заяву (вх.№8179 від 04.04.2023) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (пров.Сімферопольський, б.6, літ. Д-1, м.Харків, 61052, )
до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (вул.Цементна, б.2, м.Харків, 61098, )
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

31.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", в якій просило суд стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" грошові кошти у розмірі 83 888,76 грн., які складаються з: суми основного боргу за Договором поставки у розмірі 57 598,38 грн., інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки у розмірі 22 626,36 грн., три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки у розмірі 3 664,02 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 174,20 грн.

Також позивач в позовній заяві просив суд вирішити питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.04.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" про стягнення коштів задоволено. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" суму основного боргу за Договором поставки у розмірі 57 598,38 грн., інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки у розмірі 22 626,36 грн., три відсотки річних від прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки у розмірі 3 664,02 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 174,20 грн.

Також, надано сторонам строк протягом п`яти днів з дня отримання цього рішення для подання до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, заяв, клопотання тощо.

04.04.2023 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшла заява (вх.№8179 від 04.04.2023) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.04.2023 заяву (вх.№8179 від 04.04.2023) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу прийнято до розгляду. Надано відповідачу строк протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали для надання своєї позиції стосовно заяви представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

12.04.2023 через кабінет Електронного Суду від представника відповідача надійшла заява (вх.№9027 від 12.04.2023) про виконання ухвали суду.

Відповідно до ч.3. ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши заяву (вх.№8179 від 04.04.2023) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом з позовною заявою надав попередній розрахунок судових витрат на загальну суму 12 000,00 грн.

В заяві про розподіл судових витрат представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у загальному розмірі 12 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує, що в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та Адвокатським бюро "Антона Потерайла" в особі керуючого - адвоката Потерайла Антона Миколайовича на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023 та ордером серії АХ №1115715 від 27.01.2023.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн. представник позивача надав суду рахунок на оплату №3001001 від 30.01.2023, Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 30.01.2023 на загальну суму 8 000,00 грн. та платіжну інструкцію №161 від 30.01.2023 про сплату 4 000,00 грн.

Відповідно до п.3.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, вартість послуг бюро з представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 8 000,00 грн. (без ПДВ)., з яких 4 000,00 грн. сплачуються протягом 5 робочих днів з дня підписання цього договору, а 4 000,00 грн. протягом 60 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

У Акті здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 30.01.2023 визначено, що виконавець виконав, а замовник прийняв надану професійну правничу (правову) допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27 січня 2023 року, а саме:

1) підготовка до розгляду справи: підготовка, складання, підпис та відправка позовної заяви з додатками до Господарського суду Харківської області (позивач ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПК ІНДУСТРІЯ», відповідач Державне підприємство «Харківський автомобільний завод») про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором поставки №2/176 від 29.10.2020 року: фіксована сума 8 000,00 грн. (без ПДВ), а саме: аналіз документів 1 година, складання тексту позовної заяви 1 година, підготовка розрахунків 3 процентів річних, інфляційних втрат 2 години, збір, оформлення доказів та друк додатків до позову, відправка позовної зави з додатками на адресу відповідача та до суду 1 година.

Сторонами погоджено, що професійна правнича (правова) допомога надана в повному обсязі, загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги складає 8 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції №161 від 30.01.2023 про сплату 4 000,00 грн.

Суд зазначає, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Разом з цим, відповідно до п.3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, в разі якщо буде досягнуто мету представництва (ухвалено судове рішення про стягнення з ДП «Харківський автомобільний завод» () заборгованості за договором поставки №2-176 від 29.10.2020 або на рахунок клієнта надійде сума заборгованості за договором поставки №2-176 від 29.10.2020), клієнт додатково сплачує бюро гонорар в розмірі 4 000,00 грн. (без ПДВ) протягом 60 днів з дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться і у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, (далі по тексту - Правила адвокатської етики).

Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Проаналізувавши умови п.3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, суд дійшов висновку про те, що передбачена цим пунктом договору додаткова винагорода адвоката не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення адвоката та не ставить в залежність від фактично наданих послуг.

Отже передбачена п.3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023 винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про те, що «гонорар успіху», погоджений п.3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023 під відкладальною умовою (в разі досягнення мети представництва - ухвалено судове рішення про стягнення з ДП «Харківський автомобільний завод» заборгованості за договором поставки №2-176 від 29.10.2020), є складовою частиною гонорару адвоката, погодженого у пункті 3.1. зазначеного договору.

Вказане узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, відповідно до якого відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (прим.: гонорар успіху), є складовою частиною гонорару адвоката.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача, не погоджуючись з розміром витрат на оплату послуг адвоката позивача, надав заперечення на заяву представника позивача про розподіл витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заперечення представник відповідача зазначив, що вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на законодавчих приписах вимоги позивача відносно оплати послуг адвоката. Розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову. Позивачем не доведено факт надання послуг адвоката, а саме такий факт не вбачається договором про надання юридичних послуг, документом про тарифікацію послуг, актом виконаних робіт в заявленому обсязі. Неспіврозмірність заявлених для стягнення послуг адвоката вбачається, крім зазначеного, у невеликій складності даної справи та у відсутності належного розрахунку та обґрунтування вищевказаних витрат. Визначені позивачем вимоги про відшкодування послуг на оплату послуг адвоката (гонорара адвоката, витрат на правову допомогу) не ґрунтуються на вимогах законодавства, не підлягають відшкодуванню враховуючи, крім зазначеного, положення Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.22 по справі № 904/7347/21 з огляду, в тому числі, на недотримання критеріїв розумності, співрозмірності та справедливості.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази виконання робіт на загальну суму 8 000,00 грн. та часткової оплати позивачем наданих послуг у розмірі 4 000,00 грн., прийнятих згідно з актом виконаних робіт за договором.

Також, як було встановлено судом, гонорар успіху у розмірі 4 000,00 грн., погоджений п.3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги №61 від 27.01.2023, є складовою частиною гонорару адвоката, погодженого пунктом 3.1. зазначеного договору.

В свою чергу доводи представника відповідача про те, що розмір витрат на правову допомогу є непропорційно великим у порівнянні із ціною позову, позивачем не доведено факт надання послуг адвоката, а саме такий факт не вбачається договором про надання юридичних послуг, документом про тарифікацію послуг, актом виконаних робіт в заявленому обсязі, а також щодо відсутності належного розрахунку та обґрунтування вищевказаних витрат, - є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що одне лише посилання відповідача на недотримання критеріїв розумності, співрозмірності та справедливості не є безумовною підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши подані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та заперечення відповідача, суд не вбачає правових підстав в розумінні частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача, оскільки відповідачем не доведено неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на зазначене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 03.04.2023 позов задоволено, суд вважає за доцільне заяву представника позивача про розподіл судових витрат задовольнити в повному обсязі.

Аналізуючи судову практику, на яку посилаються сторони, суд зазначає, що кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті додаткового рішення у цій справі. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи з розгляду питання розподілу правової допомоги між сторонами та заперечень щодо нього, суд вважає за недоцільне наводити у судовому рішенні аналіз всієї практики касаційних судів, на яку посилалися сторони.

Керуючись статтями 123,126,129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву (вх.№8179 від 04.04.2023) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (вул.Цементна, б.2, м.Харків, 61098, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (пров.Сімферопольський, б.6, літ. Д-1, м.Харків, 61052, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 19.04.2023.

Суддя Т.О. Пономаренко