ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/357/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Рисухіна Д.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: Батовська Т.І., довіреність №16/12-35 від 16.12.2021 (в режимі

відеоконференції);

від відповідача: Приведьон В.М. - адвокат, ордер серії АМ №1001593 від 28.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"

про стягнення 2693699,09 грн

Процесуальні дії по справі.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" про стягнення 2693699,09 грн, з яких 472403,92 грн 3% річних, 1109393,88 грн інфляційних втрат, 1111901,29 грн пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.04.2019 №0192-02024.

Ухвалою господарського суду від 13.06.2022 позовну заяву НЕК "Укренерго" залишено без руху у зв`язку з відсутністю належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

23.06.2022 на виконання вимог вказаної ухвали суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків від 15.06.2022 №01/23702, до якої додано фіскальний чек від 28.04.2022 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу (т.2, а.с.30-33).

Ухвалою господарського суду від 24.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.07.2022 в режимі відеоконференції (з урахуванням ухвали суду від 19.07.2022).

30.06.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання від 30.06.2022 №1655-05 про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву додатково на 15 днів, підготовче засідання перенести на іншу дату (т.2, а.с.39-44).

12.07.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.07.2022, згідно з яким відповідач позову не знає повністю, вважає його безпідставним, необґрунтованим, таким, що спрямований на штучне нарахування санкцій за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року та безпідставне отримання коштів (збагачення) з боку позивача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2, а.с.46-85).

19.07.2022 на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява вих.№01/29837 від 19.07.2022 про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відповіді на відзив додатково на 15 днів (т.2, а.с.99-100).

У засіданні 21.07.2022 представник відповідача просив не розглядати клопотання від 30.06.2022 вих.№1655-05, оскільки відзив поданий до суду cвоєчасно.

Ухвалою суду від 21.07.2022 задоволено заяву представника позивача про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву частково, продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив на 10 днів; продовжено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив на 10 днів з дня отримання відповіді на відзив; відкладено підготовче засідання на 05.08.2022.

27.07.2022 електронним зв`язком та 29.07.2022 на поштову адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву вих.№01/31113 від 25.07.2022, у якій останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с.109-130).

03.08.2022 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 26.07.2022 №01/31295, згідно з якою просив стягнути з відповідача 904072,89 грн 3% річних, 2211598,10 грн інфляційних втрат, 1687090,48 грн пені, 926143,13 грн штрафу, що в загальній сумі становить 5728904,60 грн, за прострочення виконання договірних зобов`язань, включивши період прострочення із січня по червень 2022 року, та судовий збір у розмірі 85933,57 грн (т.2, а.с.131-199).

Протокольною ухвалою від 05.08.2022 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог від 26.07.2022 №01/31295 у зв`язку з одночасною зміною предмета і підстав позову, що не є допустимим, та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.09.2022, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України (т.2, а.с.202-203).

11.08.2022 на поштову адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив вих.№2016-05 від 08.08.2022, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2, а.с.205-212).

01.09.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по суті справи разом із додатками (т.2, а.с.213-219).

07.09.2022 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли заперечення від 06.09.2022 вих.№01/38198 (з додатками) (09.09.2022 - поштовим зв`язком) і клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення судового засідання (т.2: а.с.220-234, 235; т.3: а.с.1-30).

Ухвалою суду від 07.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 03.10.2022 в режимі відеоконференції.

30.09.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог вих.№01/42381 від 27.09.2022, згідно з якою останній просив стягнути з відповідача 1207591,91 грн 3% річних, 2766908,08 грн інфляційних втрат, 2061967,34грн пені на загальну суму 6036467,33 грн, включивши період прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань із січня по серпень 2022 року, та судовий збір у розмірі 90547,01 грн. До заяви приєднано документи, згідно зазначеного у ній переліку додатків (т.3, а.с.34-147).

Окрім того, 30.09.2022 на електронну пошту суду представник позивача надіслав заяву вих.№01/43102 від 30.09.2022 про долучення до матеріалів справи платіжного доручення №1120 від 28.09.2022 про доплату судового збору на суму 4613,44 грн у зв`язку зі збільшенням розміру позовних вимог (т.3, а.с.32-33).

03.10.2022 електронним зв`язком до суду від представника відповідача надійшла відповідь від 03.10.2022 на заперечення позивача від 07.09.2022 (т.3, а.с.148-157).

Протокольною ухвалою від 03.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.11.2022 в режимі відеоконференції, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України.

07.11.2022 на електронну пошту суду від представника позивача надійшли письмові пояснення вих.№01/48959 від 07.11.2022 щодо «відповіді на заперечення від 07.09.2022» (т.3, а.с.161-165).

Протокольною ухвалою від 09.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.11.2022, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України.

21.11.2022 до суду від представника відповідача надійшла відповідь вих.№2895-05 від 18.11.2022 на письмові пояснення №01/48959 від 07.11.2022 (т.3, а.с.169-172).

Протокольною ухвалою від 22.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.12.2022 в режимі відеоконференції, згідно з ч.5 ст.183 ГПК України.

20.12.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій від 20.12.2022, згідно з яким останній просив зменшити штрафні санкції (пеню та 3% річних) на 90% (т.3, а.с.176-223).

Ухвалою суду від 20.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/357/22 до судового розгляду по суті на 18.01.2023 в режимі відеоконференції.

17.01.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло заперечення вих.№01/2981 від 16.01.2023, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, оскільки таке є необґрунтованим, непідтвердженим належними й допустимими доказами, порушує баланс інтересів і принцип рівності сторін (т.3, а.с.230-235), а також клопотання про залучення доказів до матеріалів справи вих.№01/3162 від 17.01.2023, відповідно до якого позивач просив на підтвердження факту відсутності у відповідача обставин для зменшення штрафних санкцій долучити до матеріалів справи у якості доказів копію Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021 рік (т.3, а.с.236-239).

18.01.2023 через діловодну службу суду представник відповідача подав пояснення від 18.01.2023 на заперечення позивача, згідно з якими вважає, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за січень 2021 року за 13 днів на суму 110005,44 грн (т.3, а.с.240-244).

Протокольною ухвалою від 18.01.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.02.2023 для надання можливості представнику позивача ознайомитись із поясненнями відповідача від 18.01.2023, а представнику відповідача - із заявою позивача про збільшення позовних вимог вих.№01/42381 від 27.09.2022 та письмово прокоментувати їх.

22.02.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшло заперечення на заяву від 27.09.2022, оскільки остання за своєю суттю є спробою змінити предмет та підставу позову через заявлення нового виду стягнення - штрафу (інший предмет) та посилання на п.5.7 договору (інша підстава), тому вказана заява має бути відхилена (т.4, а.с.1-3).

Ухвалою суду від 22.02.2023 до початку розгляду справи по суті відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог вих.№01/42381 від 27.09.2022 та відкладено розгляд справи по суті на 16.03.2023.

10.03.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшли письмові пояснення вих.№01/12147 від 10.03.2023 на заперечення відповідача від 18.01.2023 (т.4, а.с.11-14).

15.03.2023 електронним зв`язком від представника відповідача надійшли пояснення від 15.03.2023 на пояснення позивача на 10.03.2023, за якими останній просив відмовити у задоволенні позову, у протилежному випадку - зменшити штрафні санкції (пеню і 3% річних) на 90% і відмовити у стягненні нарахування інфляційних втрат за січень 2021 року в сумі 110005,44 грн (т.4, а.с.15-18).

Протокольною ухвалою від 16.03.2023 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 27.03.2023, згідно з ч.2 ст.216 ГПК України.

Ухвалою суду від 27.03.2023 продовжено строк розгляду справи на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розгляд справи по суті відкладено за клопотанням представника відповідача (т.4, а.с.23) на 05.04.2023 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.04.2023 продовжено строк розгляду справи на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розгляд справи по суті відкладено за клопотанням представника відповідача (т.4, а.с.28-31) на 14.04.2023 в режимі відеоконференції.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій, визнав (у засіданні 16.03.2023) допущену помилку у розрахунку інфляційних втрат. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні повністю, у протилежному випадку - зменшити розмір штрафних санкцій.

У судовому засіданні 14.04.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, порушивши умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.04.2019 №0192-02024, повинен сплатити 3% річних, інфляційні втрати та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо оплати послуг, наданих у період з грудня 2020 року по грудень 2021 року (т.1, 1-36).

У відзиві на позовну заяву від 11.07.2022 відповідач просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю, зазначив, що за спірний період у взаємовідносинах між позивачем та відповідачем до 21.09.2021 потрібно керуватись умовами договору №0192-02024 від 26.04.2019, а з 21.09.2021 - умовами додаткової угоди №3 від 21.09.2021 до цього договору, оскільки ч.3 ст.631 ЦК України не надає право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже врегульовані та виконані договірні відносини; пеня нараховується за прострочення оплати наданої послуги, а не за порушення строків внесення поетапної планової вартості послуги; сума попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК України, а є платежем наперед у рахунок майбутніх розрахунків, до яких положення ч.2 цієї статті не застосовуються; у справі відсутні копії рахунків до актів приймання-передачі послуги, що не дає змоги простежити фактичні розрахунки між сторонами. Відповідач стверджує, що вартість послуг за спірний період на підставі виставлених рахунків-фактури оплачував у повному обсязі в строк навіть до отримання актів приймання-передачі послуги за відповідний розрахунковий місяць і настання визначеної договором дати проведення кінцевого розрахунку; заборгованість перед позивачем, відповідно до щоквартальних актів звірки розрахунків, відсутня (т.2, а.с.46-59).

Позивач з доводами відповідача не погодився, у відповіді на відзив вих.№01/31113 від 25.07.2022 зазначив, що відповідач при укладенні додаткової угоди №3 від 21.09.2021 до договору не заперечував проти умов щодо строку її дії, до того ж строки та порядок розрахунків не змінилися, умови договору лише були уточнені додатковою угодою і не впливають на предмет позовних вимог. Позивач вказав, що планові платежі є частиною вартості послуги, а отже є грошовим зобов`язанням відповідача, що випливає з його щомісячного замовлення на отримання певного обсягу цієї послуги, яку він планує отримати від позивача в кожному конкретному місяці, технологічно надання послуги з передачі електричної енергії є безперервним процесом, що здійснюється протягом всієї дії договору, а отже планові платежі є оплатою фактично наданих послуг. Позивач також відмітив, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, наслідки прострочення у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (т.2, а.с.117-125).

Відповідач зі свого боку подав заперечення на відповідь на відзив вих.№2016-05 від 08.08.2022, у яких вказав на відсутність доказів погодження та невстановлення факту (дати) погодження позивачем планового обсягу передачі електроенергії (акти приймання-передачі та рахунки на оплату не є таким погодженням), а відтак і відсутність підстав для визнання зобов`язання з попередньої оплати послуг простроченим у дати, які вказані у розрахунках позивача, сплаті по суті підлягає лише фактично отриманий обсяг. При цьому відповідач вважає, що визначена у п.6.2 договору альтернатива у праві відповідача здійснювати попередню оплату або щоденно, або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг у один з п`яти періодів є підставою для висновку, що сторони не встановили у договорі конкретний строк сплати планового обсягу подачі електроенергії. Тобто, на думку відповідача, фактично договором визначені такі строки сплати: перший - "1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги"; другий - "за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги". Відповідач звернув увагу на те, що позивачем не було надано жодного письмового звернення з приводу заборгованості за спірні періоди в порядку, передбаченому п.10.3 договору, або письмового звернення за згодою на зарахування переплат відповідно до абз.4 п.6.7 договору (т.2, а.с.205-207).

Окрім того, у додаткових поясненнях від 26.08.2022 відповідач зазначив, що нарахування пені, штрафу, компенсаційних платежів на суму, на яку зменшилася вартість послуги після її коригування, за період з наступної дати після спливу встановленого договором строку оплати до дати коригування є безпідставним, адже такі нарахування у відповідній частині здійснені позивачем за несплату вартості фактично ненаданої послуги, такі коригування є періодичними зі сторони позивача і свідчать про те, що при закритті розрахункового місяця можлива зміна як до збільшення обсягів, так і до їх зменшення, тому нарахування за порушення строків оплат неостаточного розрахунку (до акта коригування), на думку відповідача, є безпідставним і неправомірним (т.2, а.с.213-214).

Позивач, не погодившись з викладеними запереченнями й додатковими поясненнями відповідача, подав свої заперечення вих.№01/38198 від 06.09.2022, у яких вказав, що додаткова угода №3 від 21.09.2021 підписана обома сторонами, отже ними погоджено розповсюдження умов спірного договору в редакції цієї додаткової угоди з 08.02.2020; сторони співпрацювали у формі вчинення ними узгоджених дій із визначення вартості послуги в обсязі, що планується на розрахунковий місяць, без наявних окремих письмових погоджень (листів) з боку позивача про погодження планових обсягів, і взагалі використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг. Позивач вважає хибними висновки відповідача щодо відсутності у нього обов`язку сплачувати планові платежі, оскільки при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць. Щодо рахунків на оплату до актів приймання-передачі, то позивач вважає, що вони не підтверджують жодних його доводів, відповідач може самостійно сформувати такий рахунок за допомогою «Системи управління ринком», до того ж такі рахунки направлялися відповідачу разом з актом приймання-передачі послуги; несвоєчасне направлення позивачем актів приймання-передачі послуги не впливає на строки виконання зобов`язання відповідача по оплаті актів, оскільки оплата за фактичний обсяг здійснюється протягом трьох банківських днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги (т.2, а.с.220-223).

Відповідач подав відповідь від 03.10.2022 на заперечення позивача від 07.09.2022, у якій додатково зазначив, що відповідно до складених та підписаних сторонами щомісячних актів приймання-передачі послуги, щоквартальних актів звірки розрахунків, з боку позивача не виставлялися окремі рахунки на пеню чи штраф, не надавалися повідомлення про виявлення будь-яких порушень термінів розрахунків, що свідчить про згоду позивача з усіма розрахунками та погодження виконання умов договору сторонами (т.3, а.с.148-156).

Згідно з письмовими поясненнями позивача вих.№01/48959 від 07.11.2022, відсутність з боку останнього вимог щодо сплати штрафних санкцій за прострочення відповідачем оплат не свідчить про те, що позивач погодив таке прострочення; нарахування та стягнення штрафних санкцій з боржника є правом, а не обов`язком кредитора, надсилання відповідачу нагадувань про наявність у нього боргу є правом позивача, а не його обов`язком. Позивач також зазначив, що, складаючи акт приймання-передачі послуги за відповідний розрахунковий період, він не погоджує всі розрахунки, а відображає в первинному документі обсяги та вартість наданої ним послуги в розрахунковому періоді (т.3, а.с.161-165).

Відповідач подав відповідь вих.№2895-05 від 18.11.2022 на вищевказані пояснення, згідно з якою переконливо вважає, що стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми платежів, які позивач самостійно зарахував в оплату за надану послугу за кожний спірний розрахунковий період, не є ані справедливим, ані розумним, ані добросовісним щодо виконання умов договору (т.3, а.с.169-170).

Разом із цим відповідач подав клопотання про зменшення штрафних санкцій від 20.12.2022, у якому просив суд у випадку задоволення позовних вимог зменшити штрафні санкції (пеню та 3% річних) на 90% на підставі ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, посилаючись на відсутність основної заборгованості, яка була погашена ще до подачі позову до суду, нетривалі періоди прострочення, а також те, що в розрахунках між сторонами заборгованість з планових платежів в деяких випадках погашалась переплатами по факту споживання або переплатою за минулі періоди. Окрім того, відповідач просив врахувати такі обставини: позивач не надав доказів завдання йому збитків; відповідач завжди виконував свої зобов`язання з оплати послуг, а прострочення виконання цих зобов`язань викликане, в першу чергу, запровадженням карантину на всій території України з одночасною забороною на припинення постачання електричної енергії побутовим споживачам, а також недотримання кінцевими споживачами строків оплати; застосування до відповідача штрафних санкцій може призвести до набуття ним статуту «переддефолтний», а в подальшому і «дефолтного» стану, зупинення його діяльності як постачальника електричної енергії (т.3, а.с.176-179).

У свою чергу позивач подав заперечення вих.№01/2981 від 16.01.2023, у яких просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, оскільки 3% річних та інфляційні втрати є компенсаційними втратами, а не штрафними санкціями; нарахування 3% річних (у встановленому законом мінімальному розмірі) та пені (у встановленому законом граничному розмірі) у відсотковому відношенні до простроченої суми складають 0,42% та 0,71%, а відтак не є надмірними і виконують компенсаційну і стимулюючу до належного виконання відповідачем своїх зобов`язань функції. Позивач вважає, що у даному випадку не зобов`язаний доводити наявність у нього збитків та їх розмір; відповідач систематично порушує вимоги договору щодо строків оплати наданих послуг, що не є винятковим випадком; застосування до відповідача штрафних санкції не призведе до набуття ним статуту «дефолтний» та припинення діяльності з огляду на те, що в період дії карантинних обмежень та воєнного стану електропостачальники, які виконують функції постачальників універсальної послуги, не набувають статуту «дефолтний»; посилання відповідача на дефіцит обігових коштів і фінансовий стан є обставинами, що відносяться до комерційного ризику суб`єкта підприємницької діяльності. Окрім того, позивач вказав, що несвоєчасне виконання зобов`язань за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії ставить під загрозу виконання ним функцій та завдань згідно зі Статутом, зобов`язань за кредитними договорами, інвестиційними програмами та обов`язків із забезпечення загальносуспільних інтересів, може впливати також на забезпечення операційної безпеки об`єднаної енергетичної системи України (т.3, а.с.230-235).

Відповідач подав пояснення від 18.01.2023, згідно з якими вважає, що позивач неправомірно нарахував інфляційні втрати за січень 2021 року за 13 днів на суму 110005,44 грн, оскільки індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Відповідач також додав, що всі свої зобов`язання виконав, нарахування санкцій проводилися на планові платежі, тобто фактично за послуги, які не були надані, окрім того відсутні докази, які свідчать про завдання позивачу збитків (т.3, а.с.240-241).

Позивач у письмових поясненнях вих.№01/12147 від 10.03.2023 зазначив, що право на стягнення пені та штрафу виникло у нього незалежно від наявності збитків, завданих невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, тому підстави для подачі доказів наявності таких збитків відсутні; наданий відповідачем звіт про фінансові результати НЕК «Укренерго» за 2021 рік є системою фінансової звітності та системою показників результатів усієї діяльності підприємства на звітну дату, встановлену законодавством, а не фінансовим результатом здійснення діяльності саме за спірним договором і саме на дату звернення до суду, а тому не підтверджує відсутності у позивача збитків та не є належним доказом. Позивач вважає, що сума нарахованої пені не є надмірною, а навпаки виконує функцію стимулювання належного виконання договірних зобов`язань (т.4, а.с.11-12).

У поясненнях від 15.03.2023 відповідач повторно зазначив, що позивач неправомірно нарахував інфляційні втрати за січень 2021 року за 13 днів на суму 110005,44 грн; просив відмовити у задоволенні позову, у протилежному випадку - зменшити штрафні санкції (пеню і 3% річних) на 90% та відмовити у стягненні інфляційних втрат за січень 2021 року в сумі 110005,44 грн (т.4, а.с.15-16).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.04.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач), (далі - Оператор системи передачі, ОСП) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (далі - Користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0192-02024 (далі - договір) (т.1, а.с.41-53).

26.04.2019 сторони уклали додаткову угоду до договору (т.1, а.с.54).

14.08.2019 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору (т.1, а.с.55-63).

21.09.2021 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору, якою вказаний договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0192-02024 від 26.04.2019 викладено у новій редакції. Умови даної додаткової угоди, згідно з п.6 такої, поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 08.02.2020, відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України (т.1, а.с.64-72).

Згідно з п.1.1 договору (тут і далі - у редакції додаткової угоди №3 від 21.09.2021), ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору, планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет. Ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року.

За умовами п.4.1 договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих Користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання Користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Планові обсяги послуги Користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті

ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у

терміни, передбачені цим пунктом (п.4.2 договору).

У розділі 5 договору сторонами погоджено порядок розрахунків.

Розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим договором є 1 календарний місяць (п.5.1 договору).

Згідно з п.5.2 договору, користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця.

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

За змістом п.5.5 договору, Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом З банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку.

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.

Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу. Користувач здійснює підписання акта коригування наданої послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, Користувач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

Пунктом 5.7 договору визначено, що у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором Користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви Користувача, ураховує їх як оплату послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до пункту 5.2 цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном іі виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

ОСП направляє Користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5 робочих днів після виявлення порушення. Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.

Усі суми, що підлягають оплаті/поверненню за цим договором, здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі на банківські рахунки сторін, що зазначені в цьому договорі (п.5.8 договору).

ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за послугу (пп.1 п.6.1 договору). Користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором (пп.3 п.8.3 договору).

Відповідно до п.9.1 договору, планові обсяги передачі електроенергії Користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі та повертає їх Користувачу, у разі непогодження ОСП протягом перших 11 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє Користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, будь-які повідомлення за цим договором повинні направлятися однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі (п.9.4 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.13.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направляв позивачу листи з повідомленнями щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць у період з грудня 2020 року по грудень 2021 року (т.1, а.с.73-92).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання-передачі послуги, та виставив рахунки-фактури на їх оплату. Також між сторонами було підписано акти коригування (т.1, а.с.93-214; т.2: а.с.64-76, т.3: а.с.11-22).

Відповідач оплатив послуги, надані позивачем з грудня 2020 року по грудень 2021 року, у повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення та щоквартальні акти звірки розрахунків (т.1: а.с.215-250; т.2: а.с.1-14, 77-80).

Однак у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем умов договору щодо строків оплати планової та фактичної вартості послуг позивач нарахував останньому пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які просить стягнути в судовому порядку.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України ).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України).

Положеннями ст.ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Договір, за ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, серед іншого, договір про надання послуг з передачі.

Згідно з ч.4 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії", оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, далі - НКРЕКП). Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.

Відповідно до п.5.5 гл.5 розд.XI Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже затверджена одночасно з цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.04.2019 №0192-02024.

21.09.2021 з метою приведення договору у відповідність до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 07.02.2020 №360, якою в тому числі внесено зміни до типової форми Договору про надання послуг з передачі електричної енергії), сторони уклали додаткову угоду №3 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26.04.2019 №0192-02024, якою дійшли згоди викласти даний договір у новій редакції.

Договір та додаткову угоду №3 підписано представниками ОСП і Користувача, скріплено печатками їх підприємств, а отже сторонами погоджено поширення умов даної додаткової угоди на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення, а саме з 08.02.2020.

З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення відповідача щодо строку дії умов договору у редакції додаткової угоди №3 від 21.09.2021 як безпідставні.

Зі змісту договору про надання послуг з передачі електричної енергії вбачається, що для розрахунку за ним визначено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений п.5.2 договору, що виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

Фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XІ Кодексу системи передачі.

Суд зазначає, що відсутність повернення відповідачу погоджених позивачем планових обсягів, на чому зосереджує увагу відповідач, не свідчить про відсутність підстав для здійснення попередньої оплати планової вартості послуги ОСП у строки, визначені договором, та не означає неможливість такої оплати, виходячи з того, що за договором саме на користувача покладено обов`язок використання планових обсягів, їх погодження з ОСП, відповідно до п.п.4.2, 8.3 договору.

При цьому суд також враховує фактичні відносини, що склались між сторонами під час виконання умов договору, а саме співпрацю у формі вчинення узгоджених дій з визначення вартості послуги в обсязі, що планується на розрахунковий місяць, що підтверджується фактичною оплатою відповідачем планових обсягів з розрахунку, згідно наданих відповідачем даних, та відсутністю заперечень позивача щодо повідомлених обсягів.

Надані позивачем роздруківки з інтернет даних щодо оформлених та направлених відповідачу на електронну пошту рахунків свідчать про відповідність обсягів послуг, на які оформлено рахунки, із плановими обсягами послуг, дані щодо яких визначено відповідачем, а також погодження останніх оператором системи передачі.

Зі змісту договору, зокрема п.п.5.2, 5.5, вбачається, що оплата за договором здійснюється на умовах передоплати (5-ма платежами протягом розрахункового місяця у строки, передбачені п.5.2 договору), а за наслідком завершення розрахункового періоду остаточний розрахунок користувачем проводиться за фактом наданих послуг протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі послуги, який оператор системи передачі надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

Тобто сума п`яти грошових зобов`язань щодо здійснення поетапних попередніх оплат планової вартості послуги розрахункового періоду, яким є календарний місяць, змінюється та з моменту отримання акта перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданих послуг за підсумками місяця зазначеної в акті приймання-передачі послуги та сумою сплачених попередніх оплат планової вартості послуги відповідного розрахункового періоду. При цьому суд зауважує, що обов`язок сплатити грошове зобов`язання на вказану суму виникає на підставі акта приймання-передачі послуги, а строк його виконання спливає протягом 3 банківських днів з моменту отримання даного акта. Щодо рахунків на оплату послуги, то за умовами договору такі можуть бути як надані ОСП, так і самостійно сформовані користувачем в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком».

Безпідставним є твердження відповідача про те, що поетапна оплата планової вартості послуги здійснюється за послугу, яка не надана, оскільки послуга з передачі електричної енергії надається НЕК "Укренерго" з першого дня розрахункового періоду щоденно та в безперервному режимі, а обсяг надання такої послуги може бути не тільки меншим обсягу та відповідно розміру оплати, зазначеного в п.5.2 договору, а може і фактично перевищувати у відповідному періоді розмір поетапної планової оплати.

Отже плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21.

Таким чином, як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами ст.ст.611, 625 ЦК України.

Суд не погоджується з висновком відповідача про те, що відсутність з боку позивача окремих рахунків на пеню чи штраф або ж зауважень щодо виконання відповідачем його обов`язків є погодженням позивача з усіма розрахунками за спірний період та виконанням умов договору відповідачем. Так само і складання акта приймання-передачі послуги, який відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» відображає обсяг та вартість наданої послуги в розрахунковому періоді, не свідчить про згоду позивача з усіма розрахунками. Нарахування і стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, а також надіслання боржнику повідомлень про порушення термінів виконання договірних зобов`язань чи наявність боргу є правом, а не обов`язком кредитора.

Суд встановив, що відповідач розрахувався за надані послуги, однак з порушенням строків та порядку розрахунків, визначених договором (щодо оплати планового та фактичного обсягів послуг).

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» наведений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його правильність.

Поряд із цим суд враховує клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до положень ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст.86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

З підстав викладеного, приймаючи до уваги поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів для виконання своїх договірних зобов`язань, та оплату за отримані послуги у повному обсязі, незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання та відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків саме внаслідок поведінки відповідача у даних правовідносинах, виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд дійшов висновку зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 %, а саме до 555950,65 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 472403,92 грн 3% річних та 1109393,88 грн інфляційних втрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, отже вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт) (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Відтак позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що такий є арифметично вірним, а отже стягненню з відповідача підлягають 472403,92 грн 3% річних.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, викладений у позовній заяві, та оцінивши заперечення відповідача щодо їх нарахування за січень 2021 року за 13 днів на суму 110005,44 грн, суд встановив, що позивач не вірно обрахував інфляційне збільшення 1-го планового платежу за січень 2021 року, оскільки таке, за розрахунком суду розраховане на суму заборгованості 7856165,38 грн, становить 102130,15 грн.

Суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (постанова Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20).

Таким чином базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

З огляду на вимоги ст.ст.79, 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21).

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» власний перерахунок, суд дійшов висновку, що правомірною і обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1101518,59 грн, у решті суми - 7875,29 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до приписів ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст.ст.76, 77, 86 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та норми чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 555950,65 грн пені, 472403,92 грн 3% річних та 1101518,59 грн інфляційних втрат; у задоволенні решти позову - відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача у сумі 40287,36 грн.

Водночас суд звертає увагу позивача, що для вирішення питання про повернення з Державного бюджету України судового збору в сумі 50141,52 грн, сплаченого за подання заяв про збільшення позовних вимог від 26.07.2022 №01/31295 та від 27.09.2022 вих.№01/42381, які були повернуті позивачу, останньому необхідно звернутись до господарського суду з відповідним клопотанням в порядку п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки станом на дату розгляду справи таке клопотання від позивача не надходило, суд позбавлений можливості вирішити питання про повернення судового збору у цьому рішенні.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 555950,65 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (майдан Перемоги , буд.10, м.Житомир, Житомирська обл., 10003, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд.25, м.Київ, 01032, ) 472403,92 грн 3% річних, 1101518,59 грн інфляційних втрат, 555950,65 грн пені та 40287,36 грн судового збору.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.04.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) та на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1;

3 - відповідачу (рек.) та на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2; .