ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. Справа№ 910/8580/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Романенко П.В. в режимі відеоконференції

від відповідача-1: Соболь М.П. (довіреність № 180123-01/Р-121, посвідчення адвоката)

від відповідача-2: Мартиненко О.В. в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 (повний текст рішення складено та підписано 27.12.2022)

у справі № 910/8580/22 (суддя Турчин С.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича

до 1. Акціонерного товариства "Укрпошта"

2. Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень"

про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Удовиченко Владіслав Олександрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" та до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" про визнання такою, що не підлягає виконанню, банківської гарантії № 2732/22-ГВ від 24.02.2022 на суму 82499,95 грн, наданої банком гарантом Акціонерним товариством "Банк Інвестицій та Заощаджень" на забезпечення зобов`язання принципала - фізичної особи-підприємця Удовиченка В.О.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для виконання відповідачем-2 гарантії банківської гарантії №2732/22-ГВ від 24.02.2022 за якою відповідач-1 направив відповідачу-2 вимогу про сплату гарантійного платежу.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Удовиченко Владіслав Олександрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 та прийняти нове рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий господарський суд не надав належної оцінки тому факту, що відповідач-1 направив позивачу підписаний примірник договору саме 21.07.2022 - у той же день, коли стало відомо, що Національний банк України суттєво девальвував гривню, внаслідок чого курс долара США зріс з 29,2549 грн за 1 долар США станом на 20.07.2022 до 36,5686 грн за 1 долар США станом на 21.07.2022. Тобто курс гривні відносно долара США знизився за 1 день на 25 %.

За таких обставин, на думку позивача, відповідач-1 вирішив укласти договір лише тоді, коли довідався, що ринкові ціни на обумовлений договором товар найближчим часом значно зростуть.

Відтак, на переконання позивача, відповідач-1 вирішив скористатися ситуацією та отримати товар від позивача за зниження цінами.

Також, за твердження позивача договір поставки № 06-73 від 24.03.2022 не вважається укладеним, оскільки його підписаний примірник був направлений відповідачем-1 з порушення вимог законодавства.

Таким чином, на думку позивача, не укладений договір не створює відповідних зобов`язань у позивача щодо постачання товару, тому банківська гарантія № 2732/22-ГВ від 24.02.2022 не підлягає виконанню в силу відсутності основного зобов`язання, яка вона має забезпечувати.

Окрім того, позивач зауважує на тому, що факт ведення в Україні воєнного стану є загальновідомим, всесвітньо визнаним фактом, тому надання на його підтвердження будь-які сертифікати довідки або інші документи від позивача немає потреби.

Короткий зміст відзиву відповідача-1 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Зокрема, відповідач-1 наголошує на тому, що 05.10.2022 позивачем не був поставлений товар, передбачений специфікацією (додаток № 1 до договору) відповідно до заявок відповідача-1 від 21.07.2022 та повторної заявки від 25.07.2022, що стало порушенням позивачем взятих на себе зобов`язання.

Крім того, відповідач-1 заважує на тому, що посилання позивача на військову агресію Російської Федерації проти України, та введення в Україні воєнного стану, суперечить п. 5.7. договору.

При цьому, відповідач-1 вказує на те, що недотримання позивачем умов, передбачених п.п. 5.7., 5.8. договору, в тому числі, й в разі ненадання відповідного сертифікату Торгово-промислової палати, як належного підтвердження настання та впливу форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), унеможливлює посилання позивача на настання та тривалість таких обставин, як на підставу від неналежного виконання умов договору.

Також, відповідач-1 наголошує на тому, що позивач не звертався до відповідача-1 з пропозицією внесення змін до договору та збільшення ціни за одиницю товару відповідно до п.п. 4.2., 4.2.2 договору, тому підстави не виконання позивачем умов договору відсутні.

Таким чином, вищенаведені порушення позивачем (принципалом) своїх зобов`язань за договором, у вигляді не поставки товару відповідачу-1 (покупцю) за заявками, є гарантійним випадком (неналежне виконання своїх зобов`язань за договором), з настанням якого в бенефіціара виникає право на виплату гарантом гарантії суми.

Короткий зміст відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Підтримуючи доводи апеляційної скарги, відповідач-2 зазначає, що позивач не зміг вплинути на можливість виконання зобов`язання, оскільки наявні обставини непереборної сили, що призвело до негативних наслідків.

Відтак, відповідач-2 відмовив відповідачу-1 у задоволенні його вимоги по банківській гарантії № 2732/22-ГВ від 24.02.2022, оскільки невиконання договору пов`язане із форс-мажорними обставинами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/8580/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8580/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/8580/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2023.

В судове засідання, яке відбулося 22.03.2023 брали участь представники позивача та відповідача-2 в режимі відеоконференції, представник відповідача-1 з`явився до приміщення суду.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свою правову позицію щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно із відомостей, що знаходяться на офіційному веб-сайті "Prozzoro" за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-12-29-002796-a за результатами аукціону, який відбувся 14.02.2022 переможцем процедури закупівлі було визначено фізичну особу-підприємця Удовиченка В.О. (позивача).

14.02.2022 було оприлюднено повідомлення про намір укласти договір.

24.03.2022 договір поставки № 06-73 від 24.03.2022, був підписаний зі сторони постачальника та покупця, а також розміщений (опублікований) на майданчику (електронної системи закупівель) Уповноваженого органу.

На виконання умов договору укладеного за результатами публічних закупівель №UA-2021-12-29-002796-а позивач надав Акціонерному товариству "Укрпошта" (відповідачу-1) письмову банківську гарантію №2732/22-ГВ за умовами якої Акціонерне товариство "Банк Інвестицій та Заощаджень" (відповідач-2), як гарант, зобов`язався виплатити на користь відповідача-1, як бенефіціара, суму гарантії в розмірі 82 499,95 грн у разі невиконання або неналежного виконання принципалом (позивачем) своїх зобов`язань за договором, а також у разі якщо дії (бездіяльності) принципала призвели до неможливості подальшого виконання договору. Термін дії гарантії: з 24.02.2022 по 01.02.2023.

В подальшому, відповідач-1 звернувся до відповідача-2 із вимогою від 09.08.2022 №100001-113-22 щодо стягнення гарантійного платежу за банківською гарантією № 2732/22-ГВ.

Далі, листом відповідач-2 від 17.08.2022 № 05-1/02/1925 повідомив відповідача-1 про відкликання вимоги щодо сплати гарантійного платежу до набрання законної сили рішенням у справі про визнання такою, що не підлягає виконанню, банківської гарантії №2732/22-ГВ від 24.02.2022.

Причиною виникнення даного спору, на думку позивача, є відсутність підстав для виконання банківської гарантії № 2732/22-ГВ від 24.02.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Так, між сторонами спору, на виконання умов договору укладеного за результатами публічних закупівель № UA-2021-12-29-002796-а позивач надав відповідачу-1 письмову банківську гарантію №2732/22-ГВ за умовами якої відповідачу-2 як гарант, зобов`язалось виплатити на користь відповідача-1, як бенефіціара, суму гарантії в розмірі 82499,95 грн у разі невиконання або неналежного виконання принципалом (позивачем) своїх зобов`язань за договором, а також у разі якщо дії (бездіяльності) принципала призвели до неможливості подальшого виконання договору. Термін дії гарантії з 24.02.2022 по 01.02.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 Господарського кодексу України зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

У відповідності до Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639, вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту.

Згідно із наведеними приписами законодавства та умов банківської гарантії вбачається, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. За відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією відповідальність гаранта не настає.

В силу вимог ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Частинами 2, 3, 4 ст. 563 Цивільного кодексу України передбачено, що вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Таким чином, в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

З цього випливає, що основною з функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

З огляду на викладене та положення ч. 3 ст. 563 Цивільного кодексу України, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання (в залежності від умов гарантії).

Також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 910/7575/20 зазначено, що підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Враховуючи приписи ст.ст. 560, 563, 565 Цивільного кодексу України, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19).

Відтак, суд повинен досліджувати обставини невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання (в залежності від умов гарантії), оскільки саме з цією підставою ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України пов`язує виникнення у гаранта зобов`язання сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Протилежне б ігнорувало саму суть гарантії як забезпечувального засобу належного виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Заявляючи вимогу про визнання такою, що не підлягає виконанню, банківської гарантії № 2732/22-ГВ від 24.02.2022 на суму 82499,95 грн, позивач посилається на те, що відповідачем-1 не було забезпечено укладення договору про закупівлю відповідно до вимог законодавства, внаслідок чого договір поставки № 06-73 від 24.03.2022 не може вважатися укладеним. Позивач стверджує, що обов`язок поставити товар у позивача не виник, а тому відсутнє порушення договірного зобов`язання.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі. Протягом одного дня з дати ухвалення такого рішення замовник оприлюднює в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Згідно із відомостей, що знаходяться на офіційному веб-сайті Prozzoro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-12-29-002796-a за результатами аукціону, який відбувся 14.02.2022 переможцем процедури закупівлі було визначено позивачем.

14.02.2022 оприлюднено повідомлення про намір укласти договір.

Як визначено сторонами (обставини, які визнаються учасниками справи, згідно із ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу Укр не підлягають доказуванню) позивач підписав проєкт договору та направив його у 2 примірниках на адресу Дирекції "Автотранспошта" Акціонерного товариства "Укрпошта".

24.03.2022 договір поставки №06-73 від 24.03.2022, підписаний зі сторони постачальника та покупця, було розміщено (опубліковано) на майданчику (електронної системи закупівель) Уповноваженого органу.

Другий примірник підписаного договору зі сторони покупця 21.07.2022 було направлено позивачу рекомендованим листом, що підтверджується наданими відповідачем-1 у матеріали справи описом вкладення та чеком оплати поштових послуг з поштового відправлення №084. Як зазначає відповідач-1 вказаний лист був повернутий з відміткою про невручення.

Судом першої інстанції встановлено, що договір поставки № 06-73 від 24.03.2022, підписаний зі сторони постачальника та покупця і скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, договір про закупівлю та всі додатки до нього - протягом трьох робочих днів з дня його укладення.

Згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. У випадку обґрунтованої необхідності строк для укладання договору може бути продовжений до 60 днів.

У відповідності до ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно із ст. 644 Цивільного кодексу України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи наведені норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" договір поставки № 06-73 від 24.03.2022 є укладеним.

Більш того, у матеріалах справи міститься лист позивача №2004/1 від 20.04.2022, у якому позивач сам зазначає, що договір поставки №06-73 від 24.03.2022 є укладеним, втім вказує на неможливість його виконання у повному обсязі у зв`язку із зростанням ціни на імпортні запчастини.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає доводи позивача про те, що договір поставки № 06-73 від 24.03.2022 не може вважатися укладеним, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Окрім того, договір поставки № 06-73 від 24.03.2022 у судовому порядку недійсним не визнавався, договір не розірваний, є дійсним, а відтак у силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник, зобов`язався поставити покупцю у власність товар, найменування, асортимент, кількість, ціна товару, та інша інформація щодо товару, наведені в специфікації (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах договору.

Згідно п. 3.2 договору поставка здійснюється дрібними партіями (від однієї одиниці), за заявкою покупця, підписаною уповноваженою особою покупця, (далі - заявка), у строк, що передбачений у специфікації, але в будь-якому випадку не пізніше дати припинення дії договору. Заявка є невід`ємною частиною договору, в якій зазначається найменування та асортимент товару, кількість (обсяг) партії поставки, тощо.

Відповідно до п. 7 специфікації (додаток 1 до договору) постачальник зобов`язаний здійснювати поставку товару дрібними партіями (від однієї одиниці) згідно письмової або електронної заявки покупця, у строк, що не перевищує 2 (двох) робочих днів з моменту отримання такої заявки постачальником.

Згідно із п.3.1 договору поставка товару здійснюється згідно з Правилами ІНКОТЕРМС (англійською мовою - INCOTERMS) в редакції 2010 року на умовах поставки "Зі сплатою мита" (англійською мовою скорочено DDP) у місце поставки, що визначено в додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 8 специфікації (додаток 1 до договору). Адреса складу покупця за місцем поставки: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 13.

За змістом п. 3.4. договору, заявка або будь-який інший документ (кореспонденція) за договором, які оформлюються виключно за підписом покупця, окрім повідомлень про зміну (припинення, доповнення) договору або будь-яких актів, які передбачають підписання обома сторонами та не можуть направлятися електронною поштою або з використанням сервісу, подається покупцем на адресу постачальника, одним із способів на вибір покупця, передбачений цим же п. 3.4 договору, а саме:

- шляхом відправлення електронного листа на електронну пошту постачальника з додаванням до такого листа сканованої копії відповідного документу, підписаного покупцем, в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. У даному випадку відповідний документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електрону адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця (п. 3.4.1 договору);

- шляхом направлення відповідного документу в електронному вигляді за допомогою сервісу, при цьому такий документ вважається отриманим постачальником з моменту присвоєння сервісом статусу документу "Відправлений". Документ направлений за допомогою сервісу підписується за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП) уповноважених осіб покупця. Доказом належного отримання документів за допомогою сервісу є відповідна роздруківка повідомлення з сервісу з поміткою зазначеного статусу документа або лист відповідної особи, що здійснює надання послуг за сервісом з відповідним підтвердженням (п. 3.4.2 договору);

- шляхом надіслання оригіналу відповідного документу у паперовому вигляді на адресу постачальника, зазначену в договорі та/або передачі її уповноваженому представнику постачальника, що підтверджується власноручним підписом такого представника (п. 3.4.3 договору).

Відповідно до п. 3.5. договору, у випадку направлення відповідного документу декількома з перелічених у договорі способів, датою отримання постачальником документу покупця вважається найбільш рання дата отримання документу (п. 3.5. договору).

Згідно із матеріалами справи, відповідачем-1 21.07.2022 направлена на електронну адресу, зазначену у розділі 11 договору, заявка на поставку та 21.07.2022 на поштову адресу постачальника, зазначену у розділі 11 договору, заявка на поставку партії товару.

Також, відповідачем-1 повторно 25.07.2022 направлена на електронну адресу та 26.07.2022 на поштову адресу постачальника, зазначену у розділі 11 договору, заявка на поставку партії товару.

Позивач у строки встановлені договором, товар, передбачений специфікацією відповідно до заявок покупця від 21.07.2022 та від 25.07.2022 не поставив, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором.

У свою чергу листами від 20.04.2022 № 2004/1 та від 27.07.2022 № 2507/1 позивач повідомив покупця щодо неможливості поставки запасних частин до причепів та напівпричепів, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, настанням форс-мажорних обставин, відсутністю логістики та підвищенням цін на запчастини.

Відповідно до п. 5.7. договору, сторони договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажор), які не існували під час укладання договору, виникли поза волею сторін, якщо ці обставини вплинули на виконання договору.

Згідно п. 5.8. договору сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили повинна негайно письмово повідомити іншій стороні про їх настання/припинення, але у будь якому випадку не пізніше п`яти робочих днів з дня настання обставин. Таке письмове повідомлення є належним підтвердженням настання відповідних обставин, якщо протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, зазначене повідомлення буде підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 5.9. договору сторонами погоджено, що якщо ці обставини будуть продовжуватися більше трьох місяців, кожна із сторін має право розірвати цей договір, повідомивши (письмово) іншу сторони за 20 днів до його розірвання або досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов`язань за договором.

Тобто, відповідності до наведених умов договору для звільнення сторони від відповідальності за договором (на підставі п. 5.7. договору) необхідним є наявність одночасно наступних умов: виникнення обставин непереборної сили (форс-мажор), які не існували під час укладання Договору; обставини непереборної сили (форс-мажор) виникли поза волею сторін; обставини непереборної сили (форс-мажор) вплинули на виконання договору; дотримання, передбаченого п.5.8 договору, порядку повідомлення про обставини непереборної сили.

Так, договір був укладений 24.03.2022, а обставини на які посилається позивач, які виникли у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, та введення в Україні воєнного стан із 24.02.2022, вже існували на час укладання договору.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21).

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

У той же час, позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання позивачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

У той же час суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності логістики та підвищенням цін на товари, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, посилання позивача відсутність логістики та підвищенням цін на товари, розцінюється критично та в силу приписів ст. 218 Господарського кодексу України відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів не є підставою для звільнення позивача від виконання господарського зобов`язання.

Щодо посилань позивача на лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, то судова колегія зазначає наступне.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання (у цьому випадку - за договором поставки №06-73 від 24.03.2022).

Як свідчать матеріали справи, позивачем не було надано покупцю сертифіката Торгово-промислової палати (відповідно до умов договору) на підтвердження впливу форс-мажорних обставин, на можливість виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

Слід також зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що позивач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного позивачем не доведено відповідними доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неможливості виконання зобов`язань за договором.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Таким чином, згідно зазначених умов Договору, сама по собі наявність обставин непереборної сили (форс-мажору) не являється підставою для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (п.5.7 договору), ні для розірвання договору у разі існування форс-мажорних обставин більше 3 місяців (п.5.9 договору).

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно із ч. 5 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Відповідно до пп. 4.2.2. п.4.2. договору, ціна за одиницю товару, протягом строку дії договору може бути змінена за взаємною згодою сторін у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Коливання ціни товару на ринку документально підтверджується довідкою ДП "Держзовнішінформ" або Торгово-промислової палати. Довідка ДП "Держзовнішінформ" або Торгово-промислової палати має враховувати умови поставки за договором.

Позивач не надав до листів від 25.07.2022 № 2507/1 та від 20.04.2022 № 2004/1 документального підтвердження зростання ціни товару, а саме: довідки ДП "Держзовнішінформ" або Торгово-промислової палати.

Також, позивач не звертався до відповідача з пропозицією внесення змін до договору та збільшення ціни за одиницю товару відповідно до пп. 4.2.2. п.4.2. договору.

Колегія суддів звертає уваги на те, що у специфікації до договору ціна товару визначена у гривні, а тому посилання позивача на зміну курсу валют є безпідставним.

Встановленими вище обставинами спростовуються доводи позивача про відсутність підстав у покупця пред`являти вимогу щодо стягнення гарантійного платежу за банківською гарантією від 24.02.2022 № 2732/22-ГВ.

Відтак, відповідач-1 правомірно направлено вимогу від 09.08.2022 №100001-113-22 до AT "БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ" щодо стягнення гарантійного платежу за банківською гарантією № 2732/22-ГВ.

За таких обставин, доводи позивача про наявність підстав для визнання банківської гарантії №2732/22-ГВ від 24.02.2022 такою, що не підлягала виконанню не знайшли свого підтвердження, з огляду на що суд дійшов висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

В свою чергу, викладені відповідачем-1 у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Підсумовуючи наведене вище, суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 910/8580/22 - без змін.

Матеріали справи № 910/8580/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.04.2023 (після виходу судді Разіної Т.І. з лікарняного).

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна