ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 906/43/22 (906/343/22)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - адвокат Парчевський В.Ю.

боржника - розпорядник майна - арбітражний керуючий Козирицький А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД"

на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду

від 10.01.2023

та на рішення Господарського суду Житомирської області

від 20.10.2022

у справі № 906/43/22 (906/343/22)

за заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицького Андрія Сергійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" АГРОІМПОРТ ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун"

про визнання недійсним договору

в межах справи № 906/43/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Східгазенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.02.2022, зокрема, відкрито провадження у справі № 906/43/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун".

2. Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" Козирицький А.С. звернувся до Господарського суду Житомирської області із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 186КП/2019 від 31.05.2019.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22 (906/343/22) заяву розпорядника майна про визнання недійсним договору купівлі-продажу - задоволено.

4. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рух касаційної скарги

6. 06.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою від 03.02.2023 на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22(906/343/22), підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" у справі № 906/43/22(906/343/22) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О. В., судді - Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023.

8. 23.02.2023 ухвалою Верховного суду відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22(906/343/22), повернення касаційної скарги без розгляду, до надходження оригіналів матеріалів справи № 906/43/22(906/343/22) до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та витребувано з Господарського суду Вінницької області, Північно-західного апеляційного господарського суду оригінали матеріалів справи № 906/43/22(906/343/22).

9. На виконання вимог ухвали суду від 06.03.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали справи № 906/43/22(906/343/22).

10. Ухвалою Верховного Суду від 09.03.2023 у складі колегії суддів Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я., зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 906/43/22 (906/343/22) за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2022; призначено розгляд касаційної скарги на 04 квітня 2023 о 10:00 год.

11. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 03.04.2023 № 29.2-02/774 у зв`язку із відпусткою судді Васьковського О.В. відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 906/43/22 (906/343/22).

12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023, справу № 906/43/22 (906/343/22) за вказаною касаційною скаргою розподілено колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.

13. Ухвалою Верховного Суду від 03.04.2023 прийнято касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22 (906/343/22), колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я. до свого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

14. Не погоджуючись з ухваленою постановою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

15. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

15.1 Судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, від 04.03.2021 у справі № 905/1132/20, від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 щодо необхідності встановлення другої обов`язкової обставини необхідної для визнання недійсним договору з підстави укладення його представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а саме того, чи дії сторін договору свідчать про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

15.2 Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18.

15.3 Судами не були встановлені обов`язкові елементи юридичного складу недійсності договору, передбачені статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме спричинення збитків боржнику або кредитору та прийняття боржником на себе зобов`язання, яке призвело до банкрутства. При цьому, судами належним чином не досліджено та не встановлено наявність чи відсутність негативних наслідків для боржника або кредиторів через укладення договору між сторонами, які мають кінцевим бенефіціарним власником одну і ту ж особу. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 12.01.2021 у справі № 910/15804/19, від 12.01.2022 у справі № 905/814/20, від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18.

15.4 Судами попередніх інстанцій не було встановлено доведеності розпорядником майна, як особою, яка звертається до суду із заявою про визнання недійсним договору, стороною якого він не є, безпосереднього порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

15.5 Судами попередніх інстанцій не враховано, що як при чинності договору так і при визнанні його недійсним боржник не звільняється від обов`язку повернення ТОВ "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" грошових коштів, отриманих за цим договором, тобто визнання недійсним договору жодним чином не вплине на майнові права боржника та/або кредиторів. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28.09.2022 у справі № 910/1539/21 (910/9303/21).

15.6 Судом першої інстанції в порушення приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства ухвалено рішення, а не ухвалу, як того вимагає вказана норма закону.

16. Представник скаржника в судовому засіданні 04.04.2023 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

17. Розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

18. Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруч Стоун" в судовому засіданні 04.04.2023 заперечив проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

19. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

20. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

21. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

22. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

22.1 31.05.2019 між ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" (покупець) та ТОВ "Овруч Стоун" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 186КП/2019 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, продавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця на протязі 2019-2020 року, а покупець оплатити та прийняти Кварцитову продукцію (далі - продукція) відповідно до поданої заявки, в асортименті, об`ємі, ціні і на умовах, обговорених у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

22.2 Загальна сума поставки по даному договору становить 44 000 000,00 грн з ПДВ (п.3.2 договору).

22.3 Відповідно до п.4.1 договору, відпуск (поставка) продукції по Договору за погодженням між Сторонами може здійснюватися на умовах EXW "EX Works" зі складу ТОВ "Овруч Стоун" вул.Кварцитників, 1-А, смт.Першотравневе, Овруцький район. Житомирська область чи на умовах FCA "Free Carrier" місце поставки, яке зазначене покупцем у відповідності за Правилами тлумачення торгових термінів Incoterms в редакції 2010.

22.4 У відповідності до п.1.2 договору, загальний об`єм поставки: відповідно до поданих заявок Покупця на протязі дії договору, але не більше загальної суми договору.

22.5 Згідно п.1.3 договору, за угодою сторін, при наявності додаткової заявки покупця, об`єм та асортимент поставляємої продукції може бути збільшено та змінено відповідно до умов вказаних у заявці, шляхом складання Специфікації.

22.6 Відповідно до п.3.2 договору, загальна сума поставки по даному договору становить - 44 000 000,00 грн з ПДВ.

22.7 У відповідності до п.4.1 договору, відпуск (поставка) продукції по договору за погодженням сторін може здійснюватися на умовах EXW "EX Works" зі складу ТОВ "Овруч Стоун" вул.Кварцитників, 1 А, смт.Першотравневе, Овруцький район, Житомирська область чи на умовах FCA "Free Carrier", місце поставки зазначене покупцем у відповідності з правилами тлумачення торгових термінів Incoterms в редакції 2010.

22.8 Згідно п.4.2 договору, термін відвантаження продукції - в робочі дні та години за умови наявності транспорту покупця (перевізника).

22.9 Відповідно до п.7.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 включно. За погодження сторін термін дії договору може бути продовжений на наступний термін.

22.10 Пунктом 7.2 договору передбачена автоматична пролонгація договору.

22.11 Згідно Специфікації №1 від 31.05.2019 до договору визначено, що продавець продає (передає), а покупець приймає і оплачує на умовах даного договору наступну (ий) продукцію (товар): щебінь фракції 5-20 мм. ДСТУ Б.В.2.7-75-98 у кількості 200 000,00 тон на суму 44 000 000,00 грн.

22.12 Вказана Специфікація являється невід`ємною частиною договору купівлі-продажу № 186КП/2019 від 31.05.2019.

22.13 У відповідності до п.4 Специфікації, умови поставки: EXW "EX Works" зі складу ТОВ "Овруч Стоун" вул.Кварцитників, 1 А, смт.Першотравневе, Овруцький район, Житомирська область чи на умовах FCA "Free Carrier", місце поставки зазначене Покупцем у відповідності з правилами тлумачення торгових термінів Incoterms в редакції 2010.

22.14 За договором № 186КП/2019 від 31.05.2019 ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" було сплачено на користь ТОВ "Овруч Стоун" 49 647 976,10 грн, в свою чергу ТОВ "Овруч Стоун" частково повернув ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" отримані кошти у розмірі 5 393 000,00 грн.

22.15 Згідно Акту звірки станом на 28.12.2021 вбачається, що за договором № 186КП/2019 від 31.05.2019 ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" було сплачено на користь ТОВ "Овруч Стоун" 49 647 976,10 грн, в свою чергу ТОВ "Овруч Стоун" частково повернув ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" отримані кошти у розмірі 5 393 000,00 грн, залишок заборгованості склав 43 708 976,10 грн.

23. Згідно частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

24. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

25. Відповідно до частини другої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

26. Таким чином, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільного кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

27. Особливості спеціального закону у сфері банкрутства виключають можливість керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання в межах справи про банкрутство правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

28. На відміну від вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

29. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

30. З огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. Передбачені спеціальні підстави заявлення вимог про визнання правочинів недійсними і спростування майнових дій та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство.

31. У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника, кредитор (інші особи) зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, отримане від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

32. Вказана процедура спрямована на повернення до складу конкурсної маси відчужених за такими правочинами активів. Можливість оспорення та спростування майнових дій боржника насамперед необхідна для забезпечення зберігання майна боржника в інтересах конкурсних кредиторів.

33. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема, Кодексом про банкрутство.

34. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

35. Згідно частин другої та третьої статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа, зокрема, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

36. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили.

37. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

38. Приписами Цивільного кодексу та Кодексу про банкрутство визначено підстави визнання недійсними договорів та саме правочинів боржника.

39. Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, нормами Кодексу про банкрутство встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаних у Кодексі про банкрутство строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведених норм.

40. Отже, підлягають перевірці судом обставини укладення оспорюваного договору на наявність ознак, визначених статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

41. Як встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядником майна визначено наступні підстави для визнання договору недійсним:

- договори мають ознаки фіктивності, оскільки їх було укладено між заінтересованими особами;

- керівником було перевищено повноваження під час укладання договорів.

42. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

43. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

44. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

45. Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

46. Згідно частин першої - третьої, п`ятої, шостої, статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

47. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

48. Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

49. За приписами частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

50. Частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

51. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

52. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (частина друга статті 207 Цивільного кодексу України).

53. Згідно статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

54. За приписами статей 92, 97, 99 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

55. З огляду на положення статей 92, 241 Цивільного кодексу України, вчинення правочину органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину.

56. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом 1 частини другої статті 98 цього Кодексу.

57. Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

58. Також, частина перша статті 92 Цивільного кодексу України визначає, що особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

59. Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на положення статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

60. Водночас, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

61. Частиною четвертою статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

62. Отже, закон вимагає, щоб виконавчий орган юридичної особи діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами такої юридичної особи, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані юридичній особі збитки.

63. Зокрема, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

64. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17.

65. Стаття 145 Цивільного кодексу України передбачає, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

66. Відповідно до статті 11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - Закон), установчим документом товариства є статут; у статуті товариства зазначаються відомості, зокрема про, органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень.

67. Згідно статті 28 Закону, органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

68. У відповідності до статті 39 Закону, виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

69. Згідно статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

70. Відповідно до статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

71. Згідно частин першої, другої, четвертої статті 62 Закону України "Про господарські товариства", у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

72. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в преамбулі договору зазначено, що договір укладено між ТОВ "Овруч Стоун" в особі директора Баранівського Олега Леонтійовича, що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та ТОВ "ТД "Агроімпорт ЛТД" в директора Дубовенка Віктора Валерійовича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони.

73. Тобто, вірним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що контрагент був обізнаний на підставі чого діє директор ТОВ "Овруч Стоун".

74. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що Протоколом № 34 загальних зборів учасників ТОВ "Овруч Стоун" від 19.09.2018 було затверджено нову редакцію статуту підприємства. Згідно пп."г" пп.9.4.8. ст.9 Статуту, до повноважень директора, зокрема входить, укладення від імені товариства правочинів (цивільно-правові, господарські та інші договорів) на суму, що не перевищує 500 000,00 грн, а на суму, що перевищує 500 000,00 грн з дозволу наглядової ради.

75. У відповідності до договорів купівлі-продажу директор ТОВ "Овруч Стоун" діяв на підставі Статуту підприємства, тобто без відповідного дозволу наглядової ради товариства.

76. З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що обов`язковість отримання згоди наглядової ради товариства, яка виражається у формі рішення, на укладення договору, вартість предмета за яким перевищує 500 000,00 грн, встановлена установчими документами ТОВ "Овруч Стоун" - Статутом цього товариства, який є обов`язковим для виконання як учасниками, так і відповідними органами товариства.

77. Тобто, наявність згоди наглядової ради товариства свідчить про дотримання встановленого статутом порядку щодо укладення відповідного правочину виконавчим органом товариства і надає цьому правочину відповідної "легітимності". Також є доказом добросовісності виконавчого органу товариства (певний стандарт поведінки виконавчого органу, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів самої юридичної особи від імені якої діє такий орган).

78. Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно п.3.2 договору, загальна сума поставки по договору становить - 44 000 000,00 грн, тобто договір у даній справі укладено на суму, що перевищує 500 000,00 грн.

79. Отже, з огляду на викладене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність ознак перевищення керівником підприємства своїх повноважень, тобто дії директора можна кваліфікувати як недобросовісні та нерозумні, і як наслідок такі що тягнуть за собою визнання недійсним укладеного правочину.

80. Згідно статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

81. Схвалення стороною правочину, вчиненого від її імені з перевищенням повноважень або без повноважень (стаття 241 Цивільного кодексу України), має юридичне значення також для інших заінтересованих осіб, а сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 Цивільного кодексу України)

82. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/19179/17.

83. Враховуючи вище викладене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що директор ТОВ "Овруч Стоун" при укладенні спірного договору зобов`язаний був діяти на підставі рішення, прийнятого загальними зборами учасників товариства. Водночас, відсутність відповідного рішення загальних зборів, за наявності укладення такого правочину виконавчим органом товариства, може бути підставою для визнання цього договору недійсним.

84. Також, судами попередніх інстанцій досліджено зміст рішення учасника ТОВ "Овруч Стоун" від 17.12.2019 № 64 та вірно встановлено, що вказане рішення було прийнято після укладення договору (договір укладено 31.05.2019), а отже вказане не спростовує обставину щодо того, що керівником ТОВ "Овруч Стоун" було перевищено свої повноваження під час укладення договору купівлі-продажу, з урахуванням обмежень щодо укладання такого договору відповідно до вимог Статуту. При цьому, схвалення попередніх договорів укладених директором з перевищенням повноважень (в т.ч. договору купівлі-продажу № 186КП/2019 від 31.05.2019) рішення від 17.12.2019 № 64 не містить.

85. Окрім того, на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавстві.

86. Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19.

87. Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

88. Водночас, відсутність станом на момент укладення відповідного договору у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації щодо наявності обмежень у директора такої юридичної особи відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" може бути врахована у спорі з третіми особами лише у випадку, коли третя особа не знала і не могла знати ці відомості. Тобто відсутність відповідних відомостей має бути оцінена в сукупності з іншими доказами у справі.

89. З огляду на наявність посилання в договорах на здійснення повноважень представником однієї зі сторін на підставі статуту, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що ознайомлення її контрагентів з обсягом повноважень такої особи відповідно до змісту статуту входить у межі звичайної обачності при укладенні договору.

90. Також, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що Статут ТОВ "Овруч Стоун" містить конкретні обмеження щодо суми правочинів, які не вимагають дослідження іншої документації ТОВ "Овруч Стоун".

91. Отже, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що якщо статут юридичної особи та Єдиний державний реєстр містять взаємовиключну інформацію про наявність або відсутність обмежень у особи на підписання певного договору (угоди), зокрема як у цій справі, то відомості статуту такої юридичної особи мають перевагу над даними, що містяться у Реєстрі, оскільки відповідно до обставин конкретної справи сторона договору повинна у межах звичайної обачності перевірити наявність або відсутність повноважень посадової особи на вчинення таких дій згідно з положеннями статуту.

92. Також, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що вчинення директором ТОВ "Овруч Стоун" дій на виконання договору (перерахування коштів), не можна вважати схваленням договору за відсутності відповідного рішення загальних зборів ТОВ "Овруч Стоун", прийняття якого є обов`язковим в силу положенням Статуту, адже наведені вище дії були вчинені саме тієї особою, яка діяла з перевищенням своїх повноважень. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/2030/18.

93. Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що матеріали справи не містять та суду не надано рішення Загальних зборів ТОВ "Овруч Стоун" про схвалення правочину, так як схвалення правочину, в цьому випадку, відбувається у такій же формі, як і надання згоди на його укладення. При цьому, вчинення дій директором на схвалення договору (в т.ч. шляхом прийняття оплати по договору, перерахування коштів) не можна вважати схваленням без відповідного рішення Загальних зборів. Тому дії директора щодо укладення договору є перевищенням повноважень. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 911/1605/20 від 20.07.2021.

94. Окрім того, згідно статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

95. За приписами статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

96. Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб передбачених у статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

97. Вказана правова позиція викладене у правовому висновку Верховного Суду у справі № 910/6179/17, постанова від 30.01.2019.

98. Як встановлено судами попередніх інстанцій, зокрема, на обґрунтування наявності пов`язаності ТОВ "Овруч Стоун" та ТОВ "Торговий Дім "Агроімпорт ЛТД" через одного й того самого кінцевого бенефіціарного власника розпорядником майна до матеріалів справи надано пояснення і докази, які долучені до матеріалів справи № 906/43/22 (а.с.99-102, 190-193, 197-199, т.14), а саме:

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №5, отриманого 06.10.2022 зазначено, що станом на 31.05.2019 Кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Овруч Стоун" () виступає ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 );

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №93, отриманого 05.10.2022р. зазначено, що станом на 31.05.2019р. в Переліку засновників (учасників) ТОВ "Торговий Дім "Агроімпорт ЛТД" () вказано наступне: Кінцевий бенефіціарний власник (контролер) ю.о. - згідно з реєстром, АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фьюче Інвестментс" (розмір частки засновника (учасника): 1000000;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 82, отриманого 06.10.2022р. зазначено, що станом на 31.05.2019р. Керівником АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фьюче Інвестментс" () виступає ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 ).

99. Тому, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що оскаржуваний договір укладено із заінтересованою особою, оскільки під час укладання цього договору, ОСОБА_1 являвся одночасно кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Овруч Стоун" та керівником АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фьюче Інвестментс", який в свою чергу є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Торговий Дім "Агроімпорт ЛТД", тобто договір укладено з юридичною особою, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі частини другої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства. При цьому, укладення оспорюваного договору мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості ТОВ "Овруч Стоун", що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків.

100. Враховуючи наведене, сукупність встановлених у цій справі обставин укладення спірного правочину у так званий "підозрілий період" до порушення провадження у справі про банкрутство, укладення спірного договору директором з перевищенням наданих йому повноважень, що мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості боржника, що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, завдає їм шкоди, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків; за умови спростування факту подальшого схвалення спірного правочину, враховуючи пов`язаність сторін оспорюваного правочину, підтверджує висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання договору недійсним згідно з положеннями статей 13, 215 Цивільного кодексу України і статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

101. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункти 15.1, 15.2, 15.3, 15.5 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

102. Згідно статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.

103. Відповідно до частини третьої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна зобов`язаний, зокрема, вживати заходів для захисту майна боржника, а згідно частини дев`ятої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

104. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що з дня свого призначення ухвалою суду, розпорядник майна є законним представником боржника у суді, якого наділено певним обсягом прав та обов`язків.

105. Тому, в цьому випадку, арбітражний керуючий виконує свої обов`язки розпорядника майна ТОВ "Овруч Стоун" шляхом подання заяви про визнання недійсним правочину, укладеного боржником, з метою вжиття дій щодо захисту інтересів боржника та кредиторів останнього.

106. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункт 15.4 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

107. Згідно частини четвертої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

108. Згідно пункту 1 частини першої статті 232 Господарського процесуального кодексу України рішення та ухвали суду є одними із видів судових рішень.

109. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

110. Згідно частини другої статті 311 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

111. У рішенні ЄСПЛ у справі "Сутяжник проти Росії" зроблено висновок про те, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру, зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

112. Під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").

113. Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

114. Аналіз наведеного свідчить, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

115. Скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту процесуального порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення є нічим іншим ніж проявом правового пуризму.

116. З наведеного убачається, що сам по собі неправильний вибір судом того чи іншого виду судових рішень (ухвали чи рішення) для їх ухвалення за результатами розгляду відповідних заяв, в цьому випадку, не змінює їх змісту, мотивів з яких виходив суд під час їх ухвалення та не впливає на законність ухвалених рішень, а тому вказане не може бути самостійною підставою для їх скасування.

117. Крім того, висновки у наведених скаржником постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, від 04.03.2021 у справі № 905/1132/20, від 13.05.2021 у справі № 903/277/20, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 12.01.2021 у справі № 910/15804/19, від 12.01.2022 у справі № 905/814/20, від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18 не можуть вважатися в цьому випадку подібними через те, що на висновки у вказаних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту вказаних судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами доказів та встановлених фактичних обставин у вказаних справах та сукупності встановлених обставин у справі № 906/43/22 (906/343/22), зокрема щодо укладення спірного правочину у так званий "підозрілий період" до порушення провадження у справі про банкрутство, укладення договору директором з перевищенням наданих йому повноважень, за умови спростування факту подальшого схвалення спірного правочину, при встановлених обставинах пов`язаності сторін оспорюваного правочину.

118. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

119. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

120. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

121. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

122. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

123. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідають.

124. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

125. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови були дотримані.

126. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОІМПОРТ ЛТД" на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22 (906/343/22) залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 та рішення Господарського суду Житомирської області від 20.10.2022 у справі № 906/43/22 (906/343/22) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк