РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2023Справа № 910/10778/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/10778/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» (88005, м. Ужгород, р-т. Свободи, 52)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євор-Реконструкція» (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20)

про визнання додаткової угоди укладеною

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євор-Реконструкція» про визнання додаткової угоди №2 до договору поставки №2105-02/ЄР від 21.05.2020 укладеною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/10778/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.11.2022 до Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.05.2020 між ТОВ «Євро-реконструкція» (замовник) та ТОВ «Вастон» (постачальник) за результатами проведення процедури закупівлі було укладено договір поставки № 21/05-02/ЄР, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник - прийняти та оплатити на умовах цього договору дизельне паливо ЄВРО-5 (налив) (код за ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта та дистиляти) (далі - товар).

Обсяги закупівлі визначені у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору, та можуть бути зменшені замовником в односторонньому порядку у зв`язку із зменшенням обсягів видатків замовника шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору (п. 1.2 договору).

Так, у специфікації (додаток № 1 до договору) зазначено, що під товаром, який постачається за договором, розуміють дизельне пальне ЄВРО-5 (наливом) у кількості 58 200 л, ціною за одиницю товару (без ПДВ) 10,90 грн, загальною вартістю (без ПДВ) 634 380,00 грн, ПДВ 20% - 126 876,00 грн. усього з ПДВ - 761 256,00 грн.

Згідно з п. 5.2 договору товар може постачатися партіями. Постачальник забезпечує замовнику поставку товару (партії товару) протягом 3 календарних днів з моменту отримання заявки замовника, складеної за зразком наведеним у додатку № 2, що є невід`ємною частиною цього договору, та направленої на електронну пошту за адресою: та/або будь-якою кур`єрською поштою.

Пунктом 7.8 договору визначено, що постачальник несе відповідальність за дотримання вимог податкового законодавства України.

У разі відсутності реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних постачальник відшкодовує замовнику збитку у розмірі суми податку на додану вартість, вказаної в такій податковій накладній (розрахунку коригування до податкової накладної), протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної претензії замовника (п. 7.8.1 договору).

У силу п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у випадку виникнення обставин непереборної сили, таких як пожежа, повінь, епідемія, війна, акти органів влади, що впливають на виконання зобов`язань і які перешкоджають виконанню умов цього договору.

Якщо будь-які зі згаданих обставин безпосередньо впливають на виконання обставин у період, визначений цим договором, термін виконання зобов`язань збільшується відповідно на час дії обставин непереборної сили та/або на інший термін за узгодженням сторін (п. 8.2 договору).

У силу виникнення обставин непереборної сили сторона, яка не виконала зобов`язань за цим договором, негайно зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону (п. 8.3 договору).

Належним підтвердженням настання обставин непереборної сили є належним чином оформлені документи, видані ТПП України (п. 8.4 договору).

Відповідно до п.10.3 договору підставою для дострокового розірвання цього договору замовником є порушення постачальником своїх зобов`язань за цим договором, що здійснюється шляхом направлення замовником постачальнику повідомлення за 20 календарних днів до запланованої дати розірвання цього договору, визначеної у такому повідомленні.

Згідно з п. 10.4 договору дія цього договору може бути припинена за згодою сторін, у такому випадку сторона, яка ініціює припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за 20 календарних днів до дати запланованого припинення дії договору, зазначеної у такому повідомленні, або в інший строк, погоджений сторонами, після чого сторони обов`язково підписують додаткову угоду до цього договору про його розірвання.

Наявною у матеріалах справи видатковою накладною № Рн200602/001 від 02.06.2020 підтверджується поставка позивачем відповідачу товару у кількості 5 530 л, загальною вартістю 72 332,40 грн.

14.07.2020 позивач звернувся до відповідача з повідомленням (вих. № 125) у порядку п. 10.4 про існування обставин для припинення договору поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

Так, у вказаному повідомленні, посилаючись на протиправну бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі № 807/1451/16, унаслідок якої Товариство наразі позбавлене можливості своєчасно зареєструвати податкові накладні, строк реєстрації яких є таким, що настав, а також зазначаючи про різке підвищення цін на ринку оптової торгівлі нафтопродуктами, запропонувало відповідачу припинити дію договору за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до нього, додавши примірник останньої.

У відповідь ТОВ «Євро-реконструкція» направило на поштову та електронну адреси позивача, зазначені у розділі 11 договору, лист № 11/1503 від 27.07.2020, яким не погодилося на припинення дії договору, одночасно запропонувавши власний варіант вирішення проблемної ситуації. Так, відповідачем зазначив про можливість перегляду ціни товару у бік її збільшення на підставі та за умов, визначених п. 2.4 договору, а також повідомив про необхідність здійснення поставки товару у кількості 5 000 л, яка наразі є необхідною для його безперебійної роботи, після чого можливим буде вирішення питання стосовно припинення дії договору у порядку п. 10.4 договору.

11.08.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з повідомленням (вих. № 139) про припинення договору поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020, у якому констатував, що дія договору у порядку п. 10.4 останнього є припиненою з 11.08.2020, додавши додаткову угоду № 2 від 11.08.2020 відповідного змісту.

У відповідь ТОВ «Євро-реконструкція» листом № 22/1650 від 19.08.2020, направленим на адресу позивача, зазначену у розділі 11 договору, повідомило, що договір є діючим та обов`язковим до виконання, а також вимагало здійснення чергової поставки товару у кількості 5 000 л.

Листом від 01.09.2020 № 22/1711, факт отримання якого не заперечується позивачем, відповідач повторно вимагав від ТОВ «Вастон» здійснення поставки товару у кількості 5 000 л.

21.12.2020 ТОВ «Євро-реконструкція» направило ТОВ «Вастон» повідомлення №22/2518 від 21.12.2020 про дострокове розірвання договору поставки з 11.01.2021 у порядку п. 10.3 останнього.

Наразі ТОВ «Вастон» звернулося до суду з позовом, у якому просить вважати укладеною додаткову угоду № 2 від 11.08.2020 до договору поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020, запропоновану ТОВ «Вастон» ТОВ «Євро-реконструкція» у редакції вихідного листа № 139 від 11.08.2020, як таку, що було зобов`язане підписати в порядку, обумовленому п. 10.4 цього договору, ТОВ «Євро-реконструкція» під впливом обставин непереборної сили, що виникли для ТОВ «Вастон» під час виконання договору № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

В обґрунтування заявленої вимоги ТОВ «Вастон» посилається на те, що ТОВ «Євро-реконструкція» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення пені та штрафу, нарахованих за порушення ТОВ «Вастон» строків поставки товару за договором (справа № 907/894/20). Однак, на переконання ТОВ «Вастон», договір поставки припинив свою дію з ініціативи позивача ще 11.08.2020 за принципом «мовчазної згоди» відповідача. Наведене підтверджується й діями відповідача, яким 03.08.2020 було оголошено про проведення нового тендеру на закупівлю того ж товару - дизельне паливо ЄВРО-5 (наливом), у кількості, що залишилася непоставленою на умовах спірного договору. Позивач переконаний, що вказаною обставиною виключалася наявність у нього обов`язку щодо здійснення поставки товару на вимогу відповідача, заявлену у листі від 01.09.2020. Крім цього, позивач зазначає, що 09.06.2021 звернувся із запитом до Запорізької ТПП стосовно засвідчення виникнення форс-мажорних обставин під час виконання спірного договору. Так, у листі Запорізької ТПП вих. № 03.3/212 від 15.06.2021 підтверджено, що спірний договір поставки виконувався сторонами під впливом епідемії (пандемії) гострої респіраторної хвороби COVID-19 та протиепідемічних заходів, що тривали впродовж всього строку дії цього договору.

У поданому відзиві відповідач зауважує про обрання позивачем неналежного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові, адже договір поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020 уже є розірваним з 11.01.2021 у порядку п. 10.3 останнього. Крім цього, на переконання відповідача, протиправна бездіяльність ДФС України, на яку посилається позивач, не є форс-мажорною обставиною у розумінні розділу 8 договору, у той час як доказів дотримання позивачем алгоритму дій, визначеного вказаним розділом договору, у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, договір поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020 було укладено за результатами проведення процедури закупівлі, що, утім, не виключає поширення на нього приписів ЦК України та ГК України, якими визначаються загальні положення про договір, зокрема, стосовно підстав та порядку розірвання останнього.

Так, ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 67 ГК України також передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до норм ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

З урахуванням вищенаведеного, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін договору при його укладенні включити до змісту договору передбачені законодавством обов`язкові умови, водночас надаючи й право сторонам договору на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, у тому числі й умови стосовно припинення договірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеними положеннями кореспондується ч. 1 ст. 188 ГК України, якою унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, за винятком випадків, коли право сторони на одностороннє розірвання договору передбачене законом або безпосередньо договором. Можливість реалізації таких повноважень може як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

У випадках, коли підстава для одностороннього розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, а лише повідомлення контрагента за договором та, як самостійний юридичний факт, зумовлює розірвання останнього.

Отже, односторонню відмову від договору у випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин.

Натомість, у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований нею лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Так, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як слідує з приписів ст. 188 ГК України, останньою врегульований порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Так, у силу частин 2 - 3 наведеної норми сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (частина 5 наведеної норми).

Водночас те, що сторона договору не скористалася вказаною процедурою позасудового врегулювання питання зміни чи розірвання договору, не позбавляє її можливості належним чином реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Зі змісту договору поставки вбачається, що п. 10.3 останнього встановлює право замовника на односторонню відмову від договору, яке може бути реалізоване ним з підстави порушення постачальником своїх зобов`язань за договором у порядку направлення відповідного повідомлення постачальнику за 20 календарних днів до дати розірвання договору.

Разом з тим, аналогічного права постачальника на односторонню відмову від договору поставки умови останнього не містять.

При цьому у п. 10.4 договору сторони погодили, що дія цього договору може бути припинена за згодою сторін, у такому випадку сторона, яка ініціює припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за 20 календарних днів до дати запланованого припинення дії договору, зазначеної у такому повідомленні, або в інший строк, погоджений сторонами, після чого сторони обов`язково підписують додаткову угоду до цього договору про його розірвання.

Тобто у силу наведеного пункту договору постачальник може реалізувати намір достроково розірвати договір виключно за погодженням із замовником.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від за вих. № 125 від 14.07.2020 позивач запропонував розірвати договору поставки, згода на що відповідачем надана не була.

11.08.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з повідомленням за вих. № 139, яким констатував, що дія договору поставки № 21/05-02/ЄР від 21.05.2020 у порядку п. 10.4 останнього є припиненою з 11.08.2020, додавши спірну додаткову угоду № 2 від 11.08.2020 відповідного змісту. Виходячи з відсутності у позивача права на односторонню відмову від договору, суд оцінює вказане повідомлення як повторну пропозицію розірвати договір, у відповідь на яку ТОВ «Євро-реконструкція» надало свої заперечення.

За таких обставин позивач, як заінтересована сторона, не обмежувався в праві передати спір про розірвання договору поставки на вирішення суду.

У силу частин 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, за загальним правилом, визначені ч. 2 ст.16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України, хоча суд може захистити цивільне право або інтерес й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Разом з тим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Так, аналіз приписів ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що реалізація такого способу захисту, як припинення правовідношення, може відбувається шляхом розірвання відповідного договору.

Не суперечить способам захисту, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, та відповідає способам захисту, визначеним ст. 20 ГК України, й вимога про визнання договору укладеним в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, як один із способів установлення господарських правовідносин.

Разом з тим, у справі, що розглядається, позивач не заявляє вимоги про розірвання договору поставки № 21/05-02ЄР від 21.05.2020, адже вважає останній уже припиненим з 11.08.2020 на умовах додаткової угоди № 2 до договору, надісланої відповідачу з повідомленням про припинення договору № 139 від 11.08.2020. Натомість, позивач стверджує, що поданий відповідачем до Господарського суду Закарпатської області позов про стягнення пені та штрафу за порушення ТОВ «Вастон» строку поставки товару (справа № 907/894/20) свідчить про незгоду та ігнорування ТОВ «Євро-реконструкція» факту припинення договору поставки, котрий, на переконання позивача, мав місце з 11.08.2020. Наведена обставина, за твердженням позивача, породжує необхідність у визнанні укладеною додаткової угоди № 2 від 11.08.2020 до договору поставки № 21/05-02ЄР від 21.05.2020 у редакції, запропоновані позивачем відповідачу листом № 139 від 11.08.2020, як такої, що підлягала обов`язковому підписанню відповідачем в порядку п. 10.4 договору.

Тобто фактично, звертаючись до господарського суду, позивач наразі ставить питання про встановлення юридичного факту розірвання договору в минулому, а саме: факту припинення з 11.08.2020 договору поставки №21/05-02ЄР від 21.05.2020, що виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

З огляду на обрання ТОВ «Вастон» у цьому спорі такого способу захисту, яким по суті встановлюється юридичний факт розірвання договору в минулому, суд дійшов висновку про його неналежність, що має своїм наслідком ухвалення рішення про відмову у позові.

При цьому суд зауважує, що відмова у задоволенні заявленої вимоги не обмежує ТОВ «Вастон» у якості заперечень проти позову у справі № 907/894/20 посилатися на припинення договору поставки, котре, на його думку, мало місце з 11.08.2020 на підставі відповідного повідомлення ТОВ «Вастон», адресованого ТОВ «Євро-реконструкція», факт чого підлягатиме дослідженню з наданням відповідної правової оцінки судом у рамках вирішення по суті спору про стягнення пені та штрафу.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.04.2023

СуддяМ.Є. Літвінова