ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2727/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ (49057, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, буд. 162, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 6, )

про стягнення 101591,71 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Герман М.М., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю РИФ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ про стягнення 101591,71 грн. боргу за договором поставки №243 від 15.06.2021.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за товар за договором поставки №243 від 15.06.2021.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 09.11.2022 о 15:30.

04.11.2022 за вх.№24877/22 до суду від позивача надійшли оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду.

09.11.2022 за вх.№25468/22 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи, а саме: протокол узгодження розбіжностей від 12.06.2021 та специфікацію.

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкладено розгляд справи на 01.12.2022 об 11:00. Ухвалою суду від 01.12.2022 відкладено розгляд справи на 14.12.2022 о 16:00. Судове засідання 14.12.2022 о 16:00 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Господарського суду Одеської області. Ухвалою суду від 22.12.2022 призначено судове засідання на 25.01.2023 о 14:20. Судове засідання 25.01.2023 о 14:20 не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги. Ухвалою суду від 02.02.2023 судове засідання призначено на 28.02.2023 об 11:45. Ухвалою суду від 28.02.2023 відкладено розгляд справи на 16.03.2023 о 15:30. Ухвалою суду від 16.03.2023 відкладено розгляд справи на 03.04.2023 о 15:40.

16.03.2023 за вх.№8462/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- відповідач вказує, що відповідно до укладеного договору поставки №243 від 15.06.2021, а саме п.7.3 покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня, таким чином, на думку відповідача посилання позивача на порушення відповідачем п.7.3 договору є безпідставним, так як позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач не здійснював оплату за реалізований ним товар;

- відповідач зазначає, що відповідно до умов договору позивач не надав суду доказів щодо конкретної дати виникнення у відповідача зобов`язання з оплати поставленого товару, так само як і не надав доказів реалізації відповідачем отриманого від позивача товару;

- відповідач наголошує на тому, що посилання позивача на факт не повернення відповідачем нереалізованого товару, також є необґрунтованим, оскільки договором передбачено саме право покупця на повернення нереалізованого товару, право, яким покупець може скористатись в будь який момент. Таким чином, на думку відповідача 90 днів це не строк, протягом якого може бути заявлена вимога про повернення товару, а строк по спливу якого, у разі залишків товару, покупець має право на його повернення. При цьому строки, протягом яких покупець може скористатись своїм правом, договором не обмежені;

- відповідач зауважує, що позивачем не надано до суду підписаного акту звіряння розрахунків з покупцем, надані копії актів складено в односторонньому порядку позивачем, підписи покупця (відповідача) відсутні. Таким чином, на переконання відповідача, враховуючи відсутність підтвердженого факту реалізації відповідачем відповідного товару, позовні вимоги позивача щодо оплати нереалізованого товару є передчасними та необґрунтованими.

27.03.2023 за вх.№9752/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач вказує:

- позивач зазначає, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач не здійснював оплату за реалізований товар. Проте, на думку позивача, зазначене твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивач надав до суду оригінали всіх письмових доказів, що стосуються предмета позову, у тому числі, довідку №DNI-07.8.1263 від 21.10.2022 Першого Українського Міжнародного банку про надходження коштів на рахунок ТОВ РИФ від ТОВ АВАНГАРД-ОПТ за період з 17.08.2021 по 21.10.2022 із додатком №1; суми оплат, згідно зазначеної довідки, повністю співпадають з сумами платіжних доручень, які було надано разом із позовною заявою, а період, зазначений у довідці з 17.08.2021 по 21.10.2022, підтверджує, що станом на дату звернення до суду із зазначеною позовною заявою інших оплат від відповідача не надходило;

- позивач наголошує, що у відзиві відповідач, заперечуючи проти наведеного в позовній заяві факту несплати за поставлений товар в передбачені договором строки, не наводить жодних доказів, які б підтверджували його позицію; також відповідач не наводить, що саме має бути, на його думку, належним доказом несплати за договором та якою нормою права це закріплено, тому враховуючи додану до матеріалів справи довідку банку, відповідач також не спростовує факт її наявності та не заперечує проти неї;

- позивач вказує, що відповідач заперечує проти наявності несплати за поставлений товар, разом з цим, не наводить жодних обґрунтувань своєї позиції, не надає доказів оплати за такий товар та відсутності заборгованості з його боку, чим саме він обґрунтовує свою позицію щодо спростування вимог позивача є незрозумілим;

- позивач звертає увагу на те, що договором чітко передбачено оплату за реалізований товар щотижня, жодної прив`язки, що оплата здійснюється лише після реалізації товару або при здійсненні реалізації товару, в договорі немає. Отже, позивач (постачальник) не пов`язаний подією реалізації товару відповідачем (покупцем) для отримання оплати за поставлений товар, а реалізація товару в даному випадку є прерогативою відповідача і лише він залежить від цієї умови;

- позивач зазначає, що також хибним є припущення відповідача стосовно строку повернення частини товару. Так, у позовній заяві жодним чином не зазначається про факт неповернення з боку відповідача нереалізованого товару, як порушення зобов`язання та/або умов договору; враховуючи той факт, що товаром є продукти харчування, які, в свою чергу, мають термін придатності, у зв`язку з чим і було передбачено договором в пункті 3.7 повернення товару - так як після спливу строку давності, товар не можна реалізовувати і в позові лише зазначено той факт, що товар не повертався та не замінювався, що свідчить про те, що весь товар знаходиться у відповідача і за нього має бути сплачено у відповідності до п.7.3 договору. Таким чином, факт реалізації товару позивач не зобов`язаний підтверджувати та доводити в суді, враховуючи п.7.3 договору, отже позов про стягнення заборгованості є обґрунтованим та не є передчасним.

У судове засіданні 03.04.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги.

У судовому засіданні 03.04.2023 відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Справа №916/2727/22 розглядалась судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України та оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом та оголошеним загальнодержавним карантином, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 03.04.2023 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 03.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Між тим, повний текст рішення складено 13.04.2023 у зв`язку з наслідками введенням в м. Одесі екстрених відключень електроенергії через масовані атаки країни-агресора, обстріл об`єктів критичної інфраструктури, тривалу відсутність електроенергії у суді, нестабільність в роботі системи діловодства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

15.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю РИФ (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ (покупець, відповідач) укладений договір поставки №243, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і сплатити товар, на умовах, визначених цим договором; найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість товару, строки поставки узгоджуються сторонами окремо; підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме - видаткова накладна, сторони домовились, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції.

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця (в рамках специфікації), в якій повинно бути вказано: асортимент замовленого покупцем товару, його кількість та необхідний термін поставки.

Згідно з п.3.1 договору прийняття товару за асортиментом, кількістю і якістю відбувається покупцем згідно з супроводжувальними документами (видаткові накладні, а також документи, що засвідчують якість товару) на момент одержання товару від постачальника. Оригінали супроводжувальних документів постачальник передає покупцю разом із товаром.

За п.3.7 договору у випадку, коли частина товару не була реалізована протягом 90 днів з моменту отримання товару, покупець має право повернути його. Постачальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів з моменту пред`явлення покупцем письмової вимоги, прийняти це товар та/або замінити його. Постачальник зобов`язаний прийняти такий товар з одночасним оформленням відповідних товарно-супровідних документів.

У відповідності до п.4.1 договору обов`язок постачальника по передачі товару вважається виконаним в момент передачі товару покупцю, який визначається датою накладної.

Згідно з п.п. 7.1, 7.3, 7.4, 7.6 договору ціна товару визначається згідно специфікації (видаткової накладної) постачальника. Загальна вартість кожної партії товару вказується в видаткових накладних постачальником. Покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня. Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у розділі 12 даного договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника або інший рахунок, вказаний постачальником.

За п.11.5 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Договір підлягає автоматичній пролонгації на кожний наступний календарний рік у випадку, якщо жодна із сторін не відмовиться письмово від пролонгації не менше ніж за 14 (чотирнадцять) днів до дати закінчення договору.

Матеріали справи містять підписану сторонами специфікацію до договору поставки №243 від 15.06.2021.

На підтвердження заявлених позовних вимог в матеріалах справи наявні:

- підписані з обох сторін видаткові накладні: №3831 від 02.11.2021 на суму 42954,48 грн.; №4815 від 20.12.2021 на суму 37683,84 грн.; №536 від 08.02.2022 на суму 41789,04 грн.;

- товарно-транспортні накладні: №3831 від 02.11.2021; №4815 від 20.12.2021; №536 від 08.02.2022;

- платіжні доручення про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів за договором №243 від 15.06.2021.

В матеріалах справи наявний акт звірки за 2021 рік, який підписаний з боку позивача, із зазначенням кінцевого сальдо на користь позивача у розмірі 88704,32 грн. Також в матеріалах справи наявний акт звірки за період: 01.01.2022-19.09.2022, який підписаний з боку позивача, із зазначенням кінцевого сальдо на користь позивача у розмірі 101591,71 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки щодо повної та своєчасної сплати за поставлений товар стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тоді як підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №243 від 15.06.2021, а саме: часткова несплата відповідачем поставленого товару за видатковою накладною №3831 від 02.11.2021 та несплата відповідачем поставленого товару за видатковими накладними №4815 від 20.12.2021, №536 від 08.02.2022.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, умови укладеного між сторонами договору, господарський суд зазначає, що приймаючи до уваги наявні докази, які підтверджують поставку позивачем відповідачу товару, зокрема, за спірними видатковими накладними, враховуючи, що відповідачем не спростовано факт поставки позивачем товару та не спростовано заявленої до стягнення суми, а докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача на їх спростування, а тому господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ про стягнення з відповідача 101591,71 грн. заборгованості є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено.

Посилання відповідача на те, що порушення ним п.7.3 договору є безпідставним, так як позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач не здійснював оплату за реалізований ним товар та на не надання позивачем до суду доказів щодо конкретної дати виникнення у відповідача зобов`язання з оплати поставленого товару та доказів реалізації відповідачем отриманого від позивача товару, не приймається до уваги суду, оскільки за умовами укладеного договору у відповідача виник обов`язок сплати товару, відповідачем не надано доказів того, що товар ним не отримано, а також не надано доказів сплати поставленого товару, а визначення п.7.3 договору, що покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня, не створюють підстав вважати, що умовою сплати за товар є його реалізація відповідачем.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД-ОПТ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РИФ (49057, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, буд. 162, ) 101591 /сто одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну/ грн. 71 коп. заборгованості та 2481 /дві тисячі чотириста вісімдесят одну/ грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2023 р.

Суддя Ю.С. Бездоля