ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.2023м. СумиСправа № 920/1122/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/1122/22 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» (проспект. В.Лобановського, буд. 96, м. Київ, 03118; код за ),

до відповідача Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009; код за ),

про стягнення 808166,84 грн

установив:

28.12.2022 позивач звернувся з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 478402,02 грн основну суму боргу за неоплаченими актами наданих послуг, 335305 грн пені за прострочення сплати орендної плати за актами наданих послуг, 13779,69 грн 3% річних, 118501,47 грн інфляційних втрат/збитків.

Ухвалою від 30.12.2022 у справі №920/1122/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження; справу №920/1122/22 визнано малозначною; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

30.12.2022 копія ухвали від 30.12.2022 у справі №920/1122/22 надіслана сторонам відповідно до вимог ч. 6-7 ст. 6 ГПК України за списком розсилки №45060.

25.01.2023 адвокат Сафронов М.А. через систему «Електронний суд» надіслав заяву про вступ у справу як представника (вх №43), відповідно до якої просив залучити його як представника відповідача у справі №920/1122/22 та надати доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд».

25.01.2023 адвоката Софронова М.А. додано до комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», як представника відповідача у справі №920/1122/22, та надано доступ зазначеному представнику до електронної справи.

26.01.2023 через систему «Електронний суд» представником відповідача надісланий відзив на позовну заяву (вх №283), відповідно до якого представник відповідача надавши власний контррозрахунок предмету спору просить: 1)поновити відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву; 2)застосувати строки позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені обрахованої за період до 20.12.2021; 3)відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення 276446,04 грн пені, 17,05 3% річних та 96,02 грн інфляційних збитків.

14.02.2023 позивач подав наступні документи:

1)заяву про зміну розміру позовних вимог (вх №671 від 14.02.2023), відповідно до якої представник позивача зменшив розмір пені і збільшив розмір 3% річних та інфляційних збитків, та просить стягнути з відповідача 478402,02 грн основної суми боргу за неоплаченими актами наданих послуг, 179180,08 грн пені за прострочення сплати орендної плати за актами наданих послуг, 15856,02 грн 3% річних, 134728,72 грн інфляційних втрат/збитків;

2)відповідь на відзив (вх №520 від 14.02.2023), в якій в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України заявив про надання доказів розміру понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також просить поновити строк для подання відповіді на відзив; позов задовольнити в повному обсязі.

21.02.2023 через систему «Електронний суд» представник відповідача надіслав заперечення (вх №632), відповідно до яких відповідач не акцентує увагу на викладених у відзиві на позов запереченнях щодо застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені, обрахованої за період до 20.12.2021, заперечує щодо розміру нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних збитків, надавши власний контррозрахунок та просить: поновити відповідачу строк для надання заперечень; відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення 116709,61 грн пені, 9,38 3% річних та 3059,62 грн інфляційних збитків.

Розглянувши клопотання сторін про поновлення процесуального строку, заявлені у поданих заявах по суті спору, керуючись ст. 42, 119 ГПК України суд визнає поважними причини пропуску відповідачем та позивачем строків для надання заяв по суті справи, задовольняє зазначені клопотання сторін (вх №283 від 26.01.2023, вх №520 від 14.02.2023, вх №632 від 21.02.2023), поновлює відповідачу строк для надання відзиву та заперечень і поновлює позивачу строк для надання відповіді на відзив, долучає до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті справи.

Розглянувши заяву позивача про зміну розміру позовних вимог (вх №671 від 14.02.2023), відповідно до ст. 42, 46 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду, долучивши зазначену заяву до матеріалів справи, та здійснює подальший розгляд справи в межах заявлених позивачем до стягнення сум, а саме: 478402,02 грн основну суму боргу за неоплаченими актами наданих послуг, 179180,08 грн пені за прострочення сплати орендної плати за актами наданих послуг, 15856,02 грн 3% річних, 134728,72 грн інфляційних втрат/збитків.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

26.08.2021 між Приватним акціонерним товариством «Спеціалізоване монтажне управління №24» (далі орендодавець, позивач) та Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» (далі орендар, відповідач) укладено договір №101/2100005 оренди будівельної техніки і інвентарних приміщень (далі договір).

Згідно п. 1.1. договору орендодавець передає орендарю, на умовах, визначених в даному договорі, в строкове, платне користування (оренду), для виконання робіт по об`єкту: «Реконструкція компресорної станції «Яготин» наступну будівельну техніку: Гусенечний кран; марка, модель - РДК-250-3, заводський номер - 12396, інвентарний номер - 44-17; блок-бокс (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м), інвентарний номер 65-21; блок-бокс (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м), інвентарний номер 66-22; блок-бокс (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м), інвентарний номер 67-23.

Місце використання будівельної техніки: КС «Яготин», м. Яготин, Бориспільського району Київської області (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1.1. договору, орендодавець зобов`язується передати в користування орендаря зазначену в п. 1.1. даного договору будівельну техніку і інвентарні приміщення в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача будівельної техніки і інвентарних приміщень здійснюється за місцезнаходженням Орендодавця за Актом прийому-передачі, який підписується сторонами (Додаток №1 до договору).

Згідно з п. 2.3.6. договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 3.2. договору, розмір орендної плати за користування будівельною технікою і інвентарними приміщеннями погоджений сторонами і становить:

-350,00 грн. з ПДВ за одну годину оренди (при умові експлуатації техніки не менше 8 год/добу) за Гусенечний кран; марка, модель -РДК-250-3; заводський номер - 12396, інвентарний номер - 44-17;

-2500,00 грн. за один місяць оренди блок-боксу (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м); інвентарний номер 65-21;

-2000,00 грн. за один місяць оренди блок-боксу (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м); інвентарний номер 66-22;

-2000,00 грн. за один місяць оренди блок-боксу (мобільний будинок 7,0 м - 2,5 м); інвентарний номер 67-23.

Орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа місяця наступного за звітним орендарем на поточний рахунок орендодавця (п. 3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору визначений строк оренди до 31.12.2021.

Згідно з п. 3.6. договору, за підсумками кожного звітного місяця сторони в строк до 4 числа місяця наступного за звітним складають та підписують акт, в якому відображається зміст і обсяг господарської операції з оренди за звітний місяць. Використання техніки поза встановленого 8 (годинного) на день відображається в акті.

Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасну виплату орендної плати орендарем орендодавцю сплачується пеня в розмірі 0,2 %, від розміру заборгованості, за кожен день прострочення. Орендар звільняється від відповідальності за умови, якщо своєчасно узгодить з орендодавцем строк затримки.

Цей договір вступає в дію з моменту його підписання і є чинним до 31 грудня 2021 року (п. 7.1. договору).

На виконання п. 2.1.1. договору позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі майна, що є Додатком №1 до договору.

30.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до п. 1 якої викладено пункт 3.4. договору в наступній редакції: « 3.4. Строк оренди - до 30 червня 2022 року.».

У період дії договору між сторонами спору підписані наступні акти наданих послуг:

- 31.08.2021 акт наданих послуг №52 за період з 27.08.2021 по 31.08.2021 на суму 20858,06 грн;

- 30.09.2021 акт наданих послуг №67 за період з 01.09.2021 по 30.09.2021 на суму 93 301,15 грн;

- 31.10.2021 акт наданих послуг №76 за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 на суму 111500,00 грн;

- 30.11.2021 акт наданих послуг №79 за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 на суму 109401,18 грн;

- 31.12.2021 акт наданих послуг №88 за період з 01.12.2021 по 29.12.2021 на суму 102400,01 грн;

- 31.01.2022 акт наданих послуг №1 за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 на суму 77200,01 грн;

- 28.02.2022 акт наданих послуг №3 за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 на суму 77900,82 грн.

Матеріалами позову та відповідачем у поданому відзиві підтверджено, що відповідно до договору позивачем надано відповідачу послуги з оренди будівельної техніки та інвентарних приміщень в розмірі 592561,23 грн, в той час як відповідачем зазначені послуги сплачені частково за двома актами (№52 від 31.08.2021 та №67 від 30.09.2021) в сумі 114159,21 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором склала 478402,02 грн.

03.10.2022 позивач направив відповідачу претензію №03/10/205 з вимогою сплатити основну суму боргу за неоплаченими актами наданих послуг у розмірі 478402,02 грн; 265459,20 грн пені за прострочення сплати орендної плати за актами наданих послуг, 10909,28 грн 3% річних та 66126,51 грн інфляційних втрат/збитків.

Відповідач претензію залишив без задоволення, 478402,02 грн боргу за неоплаченими актами наданих послуг за договором не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з оренди, які врегульовані Главою 58 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ГПК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав звої зобов`язання за договором, в той час як відповідач вимоги щодо своєчасної оплати вартості орендованого майна та транспортного засобі виконав частково, у зв`язку з чим заборгував позивачу, що підтверджено самим відповідачем у відзиві на позов.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 478402,02 грн основного боргу за договором підтвердженні матеріалами справи, а тому є законними та обґрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних збитків суд зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасну виплату орендної плати орендарем орендодавцю сплачується пеня в розмірі 0,2 %, від розміру заборгованості, за кожен день прострочення. Орендар звільняється від відповідальності за умови, якщо своєчасно узгодить з орендодавцем строк затримки.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з розрахунком позивачем нараховано на стягнення з відповідача 179180,08 грн пені, 15856,02 грн 3% річних, 134728,72 грн інфляційних збитків.

Водночас, позивачем при розрахунку пені та 3 % річних за актами послуг №52 від 31.08.2021, № 67 від 30.09.2021 до періоду нарахування включений день погашення заборгованості, тому кількість днів, за які позивач обраховує пеню та 3% річних за порушення зобов`язання становить 6 та 22 дні відповідно. Однак у відповідності правових висновків Верховного суду у постановах від 13.06.2018 у справі №922/1008/16, від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, вбачається, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені. Отже, період нарахування пені та 3% річних за порушення зобов`язання з оплати послуг за актом №52 від 31.08.2021 складає 5 днів, а за актом №67 від 30.09.2021 - 21 день.

При обрахунку пені позивачем не застосовані вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», яким розмір пені обмежений подвійним розміром облікової ставки НБУ, в той же час позивач обраховує пеню із розрахунку її розміру, який дорівнює 0,2% від розміру заборгованості, встановленого п. 4.2 договору.

Крім того, при обрахунку інфляційних нарахувань, позивачем, використаний індекс інфляції за січень 2023 року - 101,3, однак, відповідності до Повідомлення державної служби статистики України від 11.02.2023 (https://zakon.rada.gov.Ua/rada/show/n0002832-23#Text) індекс споживчих цін у січні 2023 року становить 100,8. Вказана обставина вплинула на правильність обрахунку позивачем інфляційних нарахувань, за порушення зобов`язань з оплати послуг за актами №79 від 30.11.2021, № 88 від 31.12.2021, №1 від 31.01.2022, №3 від 28.02.2022.

Враховуючи зазначене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд, погодившись з контррозрахунком відповідача, вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 62470,47 грн пені, 15846,64 грн 3% річних та 131669,10 грн інфляційних втрат, в іншому суд відмовляє за необґрунтованістю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення 478402,02 грн боргу з оренди будівельної техніки та інвентарних приміщень за договором, 62470,47 грн пені, 15846,64 грн 3% річних, 131669,10 грн інфляційних збитків. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача судового збору в сумі 14189,83 грн, сплаченого при зверненні з позовом за квитанцією №0768-4494-2217-1036 від 12.12.2022.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 10325,23 грн судового збору пропорційно задоволеним судом позовним вимогам.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009; код за ) на користь Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажне управління №24» (проспект. В.Лобановського, буд. 96, м. Київ, 03118; код за ) 478402,02 грн (чотириста сімдесят вісім тисяч чотириста дві грн 02 коп.) основного боргу, 62470,47 грн (шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят грн 47 коп.) пені, 15846,64 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок шість грн 64 коп.) 3% річних, 131669,10 грн (сто тридцять одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять грн 10 коп.) інфляційних збитків, а також 10325,23 грн (десять тисяч триста двадцять п`ять грн 23 коп.) судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2023.

Суддя В.Л. Котельницька