РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2023Справа № 910/16778/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/16778/21

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 10688,11 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сокол Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - відповідач) про стягнення 10688,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №255/18-Т/Ц2 від 01.03.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16778/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.11.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову з підстав того, що застрахований автомобіль марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 відновлювався ремонтом до дати ДТП, а відтак вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який становить 0,31, складає 20368,63 грн, у зв`язку з чим відповідачем було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 19368,63 грн, за мінусом франшизи.

29.11.2021 року через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вказує, що розрахунок коефіцієнта фізичного зносу, наданий відповідачем, не є належним та допустимим доказом реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а у звіті про оцінку колісного транспортного засобу №32204 від 08.11.2018, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Цурпаленко Є.В. (сертифікат №895/17 від 11.09.2017) визначено коефіцієнт фізичного зносу 0,00.

02.12.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що наданий позивачем звіт про оцінку колісного транспортного засобу №32204 від 08.11.2018, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП Цурпаленко Є.В, (сертифікат №895/17 від 11.09.2017), не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, а тому не може братися судом до уваги в якості належного та допустимого доказу у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 призначено судове засідання з викликом сторін.

29.12.2021 року через відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких наголошено на тому, що поза увагою суб`єкта оціночної діяльності ФОП Цурпаленко Є.В. залишилось те, що складові частини кузова транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 раніше ремонтувалися, що призвело до невірного розрахунку проценту додаткового зменшення ринкової вартості досліджуваного КТЗ, а сам звіт не містить ціну нового аналогічного транспортного засобу в Україні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 постановлено здійснювати розгляд справи №910/16778/21 за правилами загального позовного провадження та призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку з чим зупинено провадження у справі.

08.09.2022 року через відділ діловодства суду надійшов висновок експерта №5238/22-54 від 29.08.2022 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи разом із матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.10.2022.

06.10.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про виклик у судове засідання для допиту у якості свідка судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для надання пояснень щодо вартості запасних частин, які необхідні для відновлення транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, цього ж дня від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких з урахуванням розрахованого судовим експертом коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,33 відповідачем розраховано суму доплати страхового відшкодування, з урахуванням попередньо сплаченої суми у розмірі 19368,63 грн.

Судове засідання призначене на 25.10.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 призначено підготовче засідання у справі на 16.12.2022.

У судовому засіданні 16.12.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 10.01.2023.

Судове засідання, призначене на 10.01.2023, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 призначено підготовче засідання у справі на 26.01.2023.

Судове засідання, призначене на 26.01.2023, не відбулось у зв`язку з тривалою повітряною тривогою, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 призначено підготовче засідання у справі на 02.02.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 призначено підготовче засідання у справі на 21.03.2023.

У судовому засіданні 21.03.2023, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залишення без розгляду клопотання про виклик експерта в судове засідання в якості свідка та призначення справи для розгляду по суті на 28.03.2023.

Так, у судовому засіданні 21.03.2023 представник відповідача заявив усне клопотання про залишення без розгляду клопотання про виклик експерта у судове засідання в якості свідка.

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Приписами частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України визначено коло прав учасників справи, відповідно до якої учасники мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11 відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Пунктом 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що клопотання про залишення без розгляду клопотання про виклик експерта у судове засідання в якості свідка заявлено представником відповідача - Сокол Д.В. на підставі наявного в матеріалах справи ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 06.02.2023.

У той же час, законом не встановлено вимог щодо форми клопотання про залишення без розгляду клопотання про виклик експерта у судове засідання в якості свідка, відтак його може бути викладено і у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного, що узгоджується з приписами частини 2 статті 169 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

З огляду на викладене, враховуючи реалізацію відповідачем свого процесуального права на подання клопотання про залишення без розгляду клопотання про виклик експерта у судове засідання в якості свідка, яке заявлено уповноваженою особою відповідача, суд приходить до висновку про задоволення клопотання та залишення клопотання про виклик експерта у судове засідання в якості свідка без розгляду.

У судовому засіданні 28.03.2023 суд, у відповідності до статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголосив перерву до 29.03.2023.

У судовому засіданні 29.03.2023 представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просив відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, втім подав клопотання, в якому не заперечує проти проведення засідання без його участі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, оскільки позивач не заперечував проти проведення розгляду справи без його участі, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 29.03.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 року між позивачем, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №255/18-Т/Ц2, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема, транспортним засобом автомобілем марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо-транспортна пригода та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 02.03.2018 по 01.03.2019 (включно).

11.10.2018 року близько 09:15 години у місті Херсоні по вулиці І.Богуна, 58, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався позаду, у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2018 у справі №766/20681/18, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

11.10.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №255/18-Т/Ц2 від 01.03.2018.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №32204 від 08.11.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою підприємцем Цурпаленко Є.В. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №895/1 від 11.09.2017), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 38194,37 грн. При цьому, у звіті визначено, що коефіцієнт фізичного зносу складає 0,0000.

Згідно рахунку, виставленого ТОВ «Автоцентр Херсон» №00000989 від 18.10.2018, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 31056,74 грн, з яких вартість запасних частин та матеріалів становить 21336,74 грн та вартість виконаних робіт 9720,00 грн.

28.12.2018 позивачем був складений та підписаний страховий акт №006.01482118-1, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 31056,74 грн, яке підлягає виплаті на рахунок страхувальника.

На підставі складеного страхового акту №006.01482118-1 від 28.12.2018 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №255/18-Т/Ц2 від 01.03.2018, перерахував на рахунок ТОВ «ОТП Лізинг» суму страхового відшкодування в розмірі 31056,74 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №10 від 03.01.2019.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, транспортний засіб марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_1 , як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 11.10.2018 суду не надано.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом серії ЕР/195469186 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП - 11.10.2018.

Згідно пунктів 1.1, 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 є страхувальником та керував автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля застрахована відповідачем у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

При цьому, за приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс ЕР/195469186) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Разом з цим, статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, згідно абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №911/286/20, від 02.10.2018 у справі №910/171/17, від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17 та від 05.04.2018 у справі №910/3165/17.

В аспекті викладеного вище суд зауважує на тому, що згідно з пунктів 27.23, 27.25 договору добровільного страхування наземного транспорту №255/18-Т/Ц2 від 01.03.2018, у випадку, коли за згодою страховика та страхувальника (вигодонабувача), страхове відшкодування сплачується іншим способом, ніж перерахування на СТО, сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування, виключно, за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт оплати за відновлювальний ремонт ТЗ (надання послуг та/або товарів), виконаний організацією, що є платником вказаного податку. Сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування, виключно, за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт оплати за відновлювальний ремонт транспортного засобу (надання послуг та/або товарів), виконаний організацією, що є платником вказаного податку, або у випадку перерахування страхового відшкодування на рахунок організації, яка здійснила відновлюваний ремонт транспортного засобу (надала послуги та/або товари) та є платником вказаного податку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підставі складеного страхового акту №006.01482118-1 від 28.12.2018 перерахував на рахунок ТОВ «ОТП Лізинг» суму страхового відшкодування в загальному розмірі 31056,74 грн (в т.ч. ПДВ у розмірі 5176,12 грн), тобто безпосередньо страхувальнику.

При цьому, матеріали справи не містять і позивачем під час розгляду справи не надано актів виконаних робіт/наданих послуг чи будь-якого іншого первинного документу в підтвердження фактичного здійснення ремонту пошкодженого у ДТП 11.10.2018 транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 та того, що відновлювальний ремонт здійснювався особою, яка є платником ПДВ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем безпосередньо страхувальнику, тобто ТОВ «ОТП Лізинг», а матеріали справи не містять доказів фактичного здійснення ремонту автомобіля та того, що виконавець робіт по ремонту автомобіля був платником ПДВ, розмір шкоди у спірних правовідносинах, який підлягає стягненню з відповідача, має визначатися виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля, без урахування ПДВ.

Разом із цим, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, за мінусом франшизи та ПДВ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 14.05.2018 у справі №910/5092/17, від 01.06.2018 у справі №910/20199/17, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16 та від 02.10.2018 у справі №910/171/17.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Пунктами 8.2, 8.3 цієї Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс Х (1- ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

Тому, як вірно зазначив відповідач у відзиві, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспорту №32204 від 08.11.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 38194,37 грн (коефіцієнт фізичного зносу - 0,0000).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2022, оскільки відповідач заперечував належність наданої позивачем оцінки з підстав того, що суб`єктом оціночної діяльності при проведенні оцінки не було враховано перебування автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 в іншому ДТП до 11.10.2018, було призначено у справі судову експертизу для визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.10.2018, власнику транспортному засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в тому числі значення коефіцієнту фізичного зносу.

За висновком експерта за результатом проведення судової автотоварознавчої експертизи №5238/22-54 від 29.08.2022 у справі №910/16778/21 встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 0,33.

При цьому, суд зауважує, що за висновком експерта за результатом проведення судової автотоварознавчої експертизи №5238/22-54 від 29.08.2022, вартість матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.10.2018, власнику транспортному засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) з ПДВ склала 33853,54 грн, втім до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у відповідності до вимог чинного законодавства перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток лише в межах виплаченої ним суми.

З урахуванням вище викладених висновків суду, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, що підлягають заміні, вартості ремонтно-відновлювальних робіт та витратних матеріалів, визначених в рахунку ТОВ «Автоцентр Херсон», в сукупності складає 19013,02 грн ((1-0,33 (коефіцієнт фізичного зносу)*17780,62 грн (вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту без ПДВ)+8100,00 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт без ПДВ)+0,00 грн (вартість необхідних для ремонту матеріалів)= 20013,02 грн - 1000,00 грн (фаншиза) = 19013,02 грн).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що під час розгляду справи позивач не надав доказів фактичного здійснення ремонту автомобіля особою, яка є платником ПДВ, а відповідач до подання позову сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 19368,63 грн, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог у даній справі, а тому наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору та проведення експертизи покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 76-80, 86, 129, 202, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення 10688,11 грн відмовити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, ідентифікаційний код 33908322) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) судові витрати на проведення експертизи у розмірі 5663 (п`ять тисяч шістсот шістдесят три) грн 10 коп.

3. Видати наказ відповідачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.04.2023.

Суддя Т.В. Васильченко