ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/406/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Червоноградський завод металоконструкцій

до Товариства з обмеженою відповідальністю РОКСАНА ПЛЮС

про стягнення 195 529,36 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Червоноградський завод металоконструкцій (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю РОКСАНА ПЛЮС(далі відповідач ) про стягнення 112 716,48 грн. з яких 44 869,95 грн. інфляційних та 13 440,38 грн. 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 65 від 05.05.2019 року, встановлених рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року справі № 911/1591/20 в сумі 448 012,55 грн. з яких 370 013,68 грн. основної заборгованості, 71 377,99 грн. пені та 6 620,88 грн. судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2022 року відкрито провадження у справі № 911/406/22, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

В ході розгляду спору, позивачем подано заяви про збільшення позовних вимог від 10.08.2022 року та від 18.10.2022 року , якими останній просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 01.01.2021 року по 30.09.2022 року в сумі 28 095,91 та інфляційних втрат за загальний період з 01.01.2021 року по 30.09.2022 року в сумі 167 433,45 грн.

23.06.2022 року позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.

23.11.2022 року відповідачем подано відзив на позов з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку на подання відзиву, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем неправомірно заявлено періоди нарахування цивільно-правої відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач вважає, що позивачем у позовній заяві замовчується та не враховується при розрахунках сплата відповідачем заборгованості на суму 170 013,68 грн., а також факт реалізації майна відповідача у виконавчому провадженні, за рахунок якого було задоволено вимоги позивача на погашення заборгованості, оскільки відповідачем ще до прийняття Рішення у справі № 911/1591/20 було частково сплачено заборгованість, однак доказів таких проплат не було подано.

Також відповідач зазначив, що ним на адресу позивача направлено Лист вих. 28/10 від 28.10.2021 року з доданим до нього актом звірки взаємних розрахунків за період січень 2019 року - жовтень 2021 року, однак позивач не повернув підписаний акт та на лист не відреагував.

Окрім того, відповідач посилається на неправомірність нарахування ст. 625 Цивільного кодексу України на всю суму боргу встановлену рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року справі № 911/1591/20, зокрема на пеню та судові витрати.

Також відповідач заперечує проти періодів нарахування за невиконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку з поданими позивачем заявами про збільшення позовних вимог, посилаючись на таке.

19.02.2021 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 64532158 з виконання Наказу 911/1591/20 виданого 22.01.2021 року Господарським судом Київської області.

20.08.2021 року державним виконавцем винесено Постанову про опис та арешт, майна (коштів), відповідно до якої було описано та накладено арешт на майно, а саме транспортний засіб VOLKSWAGEN,реєстраційний номер НОМЕР_1 /номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , модель: TRANSPORTER, категорія: вантажний, колір: оранжевий, рік виробництва: 2016 року, що належить відповідачу.

22.06 2022 року Державним підприємством «Сетам» було проведено електронний аукціон (торги) з реалізації Транспортного засобу Боржника Реєстраційний номер лота: 512532.

Згідно з Протоколом № 572986 проведення електронного аукціону (торгів), торги відбулися, ціна продажу Транспортного засобу 405 338.00 грн., з яких сума, яка мала бути перерахована на рахунок продавця 385 071,10 грн. Зазначені суми мали бути сплачені переможцем до 07.07.2022 року.

Державним виконавцем Тертичною В.В. винесено Постанову про зняття арешту з майна від 18.07.2022 року, автомобіль реалізовано та отримано кошти від реалізації майна.

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що оскільки майно реалізоване у сумі 385 071,10 грн. та ним сплачено кошти в сумі 170 013,68 грн., а відтак заборгованість за виконавчим провадженням № 64532158 повністю погашена.

Окрім того, відповідачем подано контррозрахунок інфляційних та 3% річних, нарахованих на суму 200 000,00 грн. за період з 01.01.2021 року 07.07.2022 року, яким фактично визнав заборгованість в сумі 67 429,68 грн.

Окрім того, відповідачем заявлено про не співмірність суми витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.

07.12.2022 року позивачем подано заяву про залишення відзиву без розгляду, оскільки такий подано після закінчення строку.

Судом залишено таку заяву без розгляду, оскільки питання про поновлення процесуального строку для подачі відзиву вирішене судом з огляду на поважність причин пропуску та оскільки судом ухвала про відкриття провадження від 21.06.2022 року не направлялась, у зв`язку із недостатнім рівнем фінансування витрат суду на вихідну поштову кореспонденцію, а відповідач ознайомився з матеріалами справи лише 17.11.2022 року.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2019 року між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено договір поставки № 65, згідно умов п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити зазначену у Специфікаціях (ї) Продукцію, а Покупець зобов`язується одержати Продукцію та оплатити її вартість.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість Продукції по даному Договору передбачається Специфікаціями.

Згідно з п. 3.3. Договору умови розрахунку за Продукцію вказуються в Специфікаціях.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України.

Пунктом 3.9. Договору передбачено, що загальна вартість цього Договору складається із вартості всіх партій продукції, що підлягають поставці відповідно до цього Договору, та вказані у видаткових накладних до цього Договору, але не може перевищувати 3 000 000, 00 (три мільйони) гривень з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка Продукції здійснюється поетапно. Термін поставки Продукції передбачається в Специфікаціях.

На виконання умов договору та специфікації до нього відповідачем 08.07.2019 року та 30.07.2019 року було перераховано позивачу передоплату у загальному розмірі 1 300 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 67 від 08.07.2019 року на суму 900 000, 00 грн., платіжним дорученням № 80 від 30.07.2019 року на суму 400 000, 00 грн., наявними у матеріалах справи.

На виконання умов договору та специфікації до нього позивачем протягом вересня 2019 року було передано у власність (продано) відповідачу товар на загальну суму 1 736 043, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-973 від 04.03.2019 року на суму 681 515, 87 грн., видатковою накладною № РН-1004 від 10.09.2019 року на суму 536 523, 91 грн., видатковою накладною № РН-1011 від 13.09.2019 року на суму 515 212, 90 грн., видатковою накладною № РН-1080 від 27.09.2019 року на суму 2 790, 32 грн., відповідною довіреністю № 14 від 04.03.2019 року відповідача, виданою на свого представника гр. Міненка Є. В. на отримання товару, наявними в матеріалах справи.

03.10.2019 року між позивачем та відповідачем було складено акт № ОУ-66 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого позивачем були виконані роботи з монтажу металоконструкцій та розробки креслень КМД всього на загальну суму 436 761,00 грн.

У квітні 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 134 від 10.04.2020 року, у якій він просив у місячний строк з дня одержання даної претензії сплатити 470 013,68 грн. основної заборгованості та 66 441,83 грн. пені за договором поставки № 65 від 05.07.2019 року, а також повернути позивачу із підписом та печаткою відповідача один примірник акту звірки взаєморозрахунків.

За період дії договору поставки № 65 від 05.07.2019 року відповідачем було лише частково виконано свій обов`язок по оплаті товару та виконаних позивачем робіт та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 1 800 000,00 грн. (з урахуванням грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн., сплачених відповідачем у процесі розгляду справи), що підтверджується платіжним дорученням № 67 від 08.07.2019 року на суму 900 000,00 грн., платіжним дорученням № 80 від 30.07.2019 року на суму 400 000,00 грн., платіжним дорученням № 363 від 29.07.2020 року на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 379 від 18.08.2020 року на суму 50 000,00 грн., позовною заявою вих. № 152 від 26.05.2020 року, наявними в матеріалах справи.

Отже, провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з ТОВ Роксана Плюс на користь ТДВ Червоноградський завод металоконструкцій основної заборгованості по оплаті поставленої продукції та виконаних монтажних робіт за договором поставки № 65 від 05.07.2019 року на суму 100000, 00 грн. на підставі 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закрито.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року у справі № 911/1591/20 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Червоноградський завод металоконструкцій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роксана Плюс" про стягнення 546 369,45 грн позов задоволено частково і присуджено до стягнення з ТОВ Роксана Плюс на користь ТОВ Червоноградський завод металоконструкцій 370 013,68 грн. основної заборгованості, 71 377,99 грн. пені та судові витрати 6 620,88 грн. судового збору.

22.01.2021 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року видано відповідний наказ.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 18 Господарсько-процесуального кодексу Українисудові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року у справі № 911/1591/20, яке набрало законної сили 05.01.2021 року, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в якому просив суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 01.01.2021 року по 30.09.2022 року в сумі 28 095,91 та інфляційних втрат за загальний період з 01.01.2021 року по 30.09.2022 року в сумі 167 433,45 грн. в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за Договором поставки № 65 від 05.07.2019 року.

Проаналізувавши вищезазначене та враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем не погашена суд дійшов наступних висновків виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Таким чином, суд доходить висновку, що базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу 370 013,68 грн. необтяжена іншими нарахуваннями, що спростовує твердження позивача про зворотнє.

Окрім того, як встановлено судом за допомогою ідентифікатора доступу до виконавчих проваджень, 19.02.2021 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною, відкрито виконавче провадження № 64532158 з виконання наказу № 911/1591/20 виданого 22.01.2021 року Господарським судом Київської області.

20.08.2021 року державним виконавцем винесено Постанову про опис та арешт, майна (коштів), відповідно до якої було описано та накладено арешт на майно, а саме транспортний засіб VOLKSWAGEN,реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , модель: TRANSPORTER, категорія: вантажний, колір: оранжевий, рік виробництва: 2016 року, що належить відповідачу.

22.06 2022 року Державним підприємством «Сетам» було проведено електронний аукціон (торги) з реалізації Транспортного засобу Боржника Реєстраційний номер лота: 512532.

Згідно з Протоколом № 572986 проведення електронного аукціону (торгів), торги відбулися, ціна продажу Транспортного засобу 405 338,00 грн., з яких сума, яка мала бути перерахована на рахунок продавця 385 071,10 грн. Зазначені суми мали бути сплачені переможцем до 07.07.2022 року.

Державним виконавцем Тертичною В.В. винесено Постанову про зняття арешту з майна від 18.07.2022 року, в якій зазначено, що згідно з Протоколом № 572986 від 22.06.2022 року транспортний засіб VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_1 /номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , модель: TRANSPORTER, категорія: вантажний, колір: оранжевий, рік виробництва: 2016 року - реалізовано.

З огляду на означене суд погоджується з твердженням відповідача, щодо періоду нарахування 3% річних та інфляційних з 01.01.2021 року по 07.07.2022 року, оскільки майно реалізоване та покриває межі заявлених вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 370 013, 68 грн.

Окрім того, судом досліджено додані до відзиву платіжні доручення № 410 на суму 70 013,68 грн. від 28.09.2020 року та № 1 на суму 100 000,00 грн. від 07.10.2020 року з призначенням платежу: сплата згідно акту звірки дог. № 65 від 05.07.2019 року.

Відповідний порядок установлений, зокрема у пунктах 3.1, 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 (далі Інструкція), згідно з якими платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

У розумінні наведених норм визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит призначення платежу до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

У даному випадку, як вбачається зі змісту платіжних доручень, оплату відповідач здійснив з посиланням у призначенні платежу на акт звірки за спірним договором, однак не визначив повної інформації (спрямування коштів) в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти та в рахунок погашення якої накладної.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для спрямування коштів на погашення боргу встановленого Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року у справі № 911/1591/20.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо несплати відповідачем заборгованості яка встановлена рішенням суду від 09.12.2020 року у справі № 911/1591/20 та факту прострочення платежу, позивач має право на відповідне нарахування 3% річних та інфляційних за період з 01.01.2021 року по 07.07.2022 року на суму основного боргу в розмірі 370 013, 68 грн., що існувала на відповідні дати.

Проте, позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних за загальний період з 01.01.2021 року по 30.09.2022 року на суму 448 012,55 грн.

За таких обставин, судом було здійснено власний розрахунок за допомогою інформаційно-пошукової системи Ліга Закон 3% річних та інфляційних, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 16 817,88 грн. 3% річних та 107 931,65 грн. інфляційних.

Відтак, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних правомірні і підлягають задоволенню у вищезазначених сумах (згідно розрахунку суду).

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 124 749,53 грн. з яких 16 817,88 грн. 3% річних та 107 931,65 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1. ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в позовній заяві викладено попередній орієнтований розрахунок судових витрат.

Окрім того, 23.06.2022 року позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно з якою позивач просить стягнути з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надає Договір про надання правової допомоги б/н від 01.02.2022 року, укладений позивачем з Адвокатом Мацей М.М., ордер ВС № 1139057 від 01.02.2022 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 20.06.2022 року, Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 20.06.2022 року на суму 50 000,00 грн. а саме: пошук релевантної практики, чинного законодавства, підготовці та написанні заяви про усунення недоліків , підготовці та написанні заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідачем заявлено про не співмірність суми витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. з складністю справи та ціною позову.

Заперечуючи проти задоволення заявлених витрат, відповідач посилається на те, що, підготовка позовної заяви не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки всі юридичні факти та спірні правовідносини вже були встановлені в рішенні суду у справі № 911/1591/20, всі розрахунки до позовної заяви та до заяв про збільшення позовних вимог виконувались з-за допомогою онлайн калькулятора програми Ліга: Закон, про що сам позивач зазначає у позовні заяві.

Також посилається на те, що ні позовна заява, ні інші заяви, що були подані позивачем у ході розгляду справи не містять інформації про представника позивача, також участь адвоката позивача у судовому розгляді справи не вимагається, оскільки згідно Ухвали Господарського суду Київської області від 21.06.2022 року справа № 911/406/22 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), тож вище вказані факти не можуть свідчити про складність справи, як того вимагає частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, на думку відповідача враховуючи, що ним повністю погашено заборгованість перед позивачем в липні 2022 року та беручи до увагу розрахунок штрафних санкцій, викладений у відзиві, ціна позову мала становити не більше 67 429,68 грн., а тому витрати на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн. вважає неспіврозмірними з ціною позову.

Частинами 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених вище норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, беручи до уваги заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи має бути зменшений до 19 500,00 грн.

Таким чином, сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що згідно положень ч. 1, пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Позивачем при звернені до суду із позовом, заявлено вимогу про стягнення 58 310,33 грн.

Таким чином, за подання до суду даної позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

В ході розгляду спору позивачем неодноразово подавались заяви про збільшення позовних вимог, згідно яких остаточна заявлена сума позовних вимог становить 195 529,36 грн.

Таким чином, за вимогу про стягнення 195 529,36 грн. позивач мав доплатити судовий збір в розмірі 451,94 грн.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача покладаються витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 871,24 грн.

З позивача в дохід бюджету підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 451,94 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роксана Плюс» (08175, вул. Шевченка, буд. 140-Б, с. Юрівка, Києво-Святошинський район, Київська область; ідентифікаційний код 41526141) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» (80100, вул. Львівська, буд. 53, м. Червоноград, Львівська область; ідентифікаційний код 01267395) 16 817 (шістнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 88 коп. 3% річних, 107 931 (сто сім тисяч дев`ятсот тридцять одна) грн. 65 коп. інфляційних 1 871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 24 коп. судового збору, та 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» (80100, вул. Львівська, буд. 53, м. Червоноград, Львівська область; ідентифікаційний код 01267395) в дохід Державного бюджету України 451 (чотириста п`ятдесят одну) грн. 94 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В решті позовувідмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін