ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа№ 911/995/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача: адвокат Кричевський В.В.; від відповідача: Кудрявцев С.С. (самопредставництво); від третьої особи: не з`явився.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 (суддя Ейвазова А.Р., м. Київ, повний текст рішення складено - 06.12.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія»

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі»

про стягнення 371 237,04 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Київська обласна енергопостачальна компанія (далі - позивач/ТОВ Київська обласна ЕК) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Біла Церква (далі - відповідач/КЕВ м. Біла Церква) про стягнення 371 237,04 грн з яких: 321 206,93 грн основний борг; нараховані за період з 25.01.2022 по 01.05.2022: 17 072,37 грн пеня, 2 560,86 грн 3% річних, 30 396,88 грн втрати від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на виконання відповідачем не у повному обсязі зобов`язань за договором №430032264 від 30.11.2021 в частині сплати електричної енергії, поставленої у грудні 2021 року у встановлений договором строк

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2022 судом: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі (далі - третя особа/ПрАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі»).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» 321 206,93 грн основного боргу, 2 560,86 грн - 3% річних, 30 396,88 грн втрат від інфляції, 17 072,37грн - пені, а також 5 568,56 грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що доказів здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію до прийняття рішення у даній справі відповідачем не надано, чим не спростовано посилань позивача про наявність заборгованості за поставлену електричну енергію у спірному періоді.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (далі - скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник наголошував на тому, що відповідач є неприбутковою організацією та здійснює свою діяльність з метою підтримки бойової мобільної діяльності Збройних сил України та є підрозділом Міністерства оборони України, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, у зв`язку з чим заявлена до стягнення сума коштів повертатиметься за рахунок державних коштів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги та письмові пояснення

20.02.2023 позивач до Північного апеляційного господарського суду подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що відповідачем під час розгляду справи не заперечувався факт укладення договору на постачання електричної енергії із позивачем, у тому числі не заперечується фактичне споживання відповідачем електричної енергії за період з 01.12.2021 по 31.12.2021 (з грудень місяць 2021 року).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква у справі №911/995/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга КЕВ м. Біла Церква подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 у справі вирішено витребувати матеріали справи №911/995/22, а розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху відкласти до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

29.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/995/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 - залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки шляхом подання відповідної заяви із доказами сплати судового збору у сумі 8 352,84 грн за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22.

06.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від КЕВ м. Біла Церква з доказами сплати судового збору у сумі 8 352,84 грн (квитанція №19 від 20.01.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №911/995/22; розгляд апеляційної скарги КЕВ м. Біла Церква на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 призначено на 14.03.2023.

Явка сторін

У судове засідання з`явилися 14.03.2023 представник позивача та представник відповідача.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином.

Нормами ст. 120 ГПК України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 надіслана учасникам справи на їх електронні адреси, наявні у справі та в електронні кабінети учасників.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від відповідача клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Позиції сторін у справі

Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2021 між сторонами у справі ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі постачальник) та КЕВ м. Біла Церква (споживач) укладено договір №430032264 від 01.02.2021 (далі - Договір), відповідно до п. 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно із п.2.3. Договору, обсяг проданої споживачу електроенергії визначається оператором системи розподілу (далі ОСР) та підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/акта приймання-передачі електричної енергії. При цьому, договірні величини (обсяги) постачання електроенергії встановлюються та коригуються відповідно до умов, визначених додатком №3 до договору.

У відповідності до п.3.1. Договору постачання електричної енергії споживачу починається з 01.02.2021.

Положеннями п. 5.11. Договору передбачено, що споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної Правилами роздрібного ринку електричної енергії та умовами договору (п.3.2 Договору), за умови укладення договору про розподіл (передачу) електричної енергії з оператором системи та якщо у нього відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником.

У п. 5.1. Договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до Договору.

За умовами п. 5.2. Договору спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком №2 до цього договору; до одного об`єкта споживання застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Сторонами узгоджено, що ціна електричної енергії має вказуватись постачальником у рахунках на оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п.5.4 Договору); розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5. Договору).

Договором передбачено, що порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до Договору; оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку; не отримання споживачем рахунку не звільняє споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (п.5.7. Договору).

Відповідно до п.5.8. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, постачальник має право вимагати сплати пені, яка нараховується за кожен день прострочення оплати; споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до договору.

Споживач зобов`язується, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов договору; протягом 5 робочих днів до початку постачання електричної енергії новим постачальником, але не пізніше дати, визначеної договором, розрахуватись з постачальником за спожиту електричну енергію (п.6.2. Договору).

У відповідності до п.13.1. Договору такий договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції; термін дії вказаного договору не може бути більшим за термін дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що укладений споживачем з оператором системи розподілу.

Додатком №1 до відповідного Договору визначені адреси об`єктів споживача, на які здійснюється постачання Ольшаниця вул. Рогозянська,1 та Військова,1, а також вказані ЕІС-коди точок комерційного обліку за відповідними об`єктами споживача: 62Z605, 62Z811.

Відповідно до комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до Договору:

- термін постачання - до 31.12.2021;

- остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію;

- рахунок за фактично спожиту електричну енергію (остаточний розрахунок) надається постачальником споживачу не пізніше п`ятого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду, а надані постачальником рахунки підлягають оплаті споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання;

- розмір пені складає подвійну облікову ставку НБУ і споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

На підтвердження виконання свої зобов`язань за договором щодо поставки електричної енергії у грудні 2021 року позивачем надано акт №- прийняття-передавання електричної енергії, підписаний одноособово позивачем, на якому здійснено відмітку про отримання 06.01.2022.

Факт отримання акту уповноваженою особою від імені відповідача в судовому засіданні представником позивача підтверджено.

Факт розподілу відповідних обсягів електричної енергії споживачу підтверджено ОСР ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» у листі №20-1-114 від 15.06.2022, що надано на запит позивача, у якому відображено відповідний обсяг розподіленої у спірному періоді електричної енергії як споживання Військової частини НОМЕР_1 .

Позивачем виставлено рахунок-фактуру за спожиту електричну енергію у спірному періоді обсягом 98 726Квт на суму 521206,93 грн.

30.12.2021 платіжним доручення №830 відповідачем перераховано позивачу 200 000 грн за спожиту електричну енергію у спірному періоді з відображенням у графі призначення платежу: «за ел.енергію зг.дог.№430032264/443 від 30.11.2021, акт №А- від 30.12.2021».

Місцевим господарським судом встановлено, що між ТОВ «ЕК Енолл» та відповідачем (споживач) 08.10.2021 укладено договір №261 про постачання електричної енергії (далі - договір №261, а.с.51-58), який передбачає постачання електричної енергії споживачу за плату (п.п.1.1, 2.1 договору №261).

Початком постачання електричної енергії, як визначено п.3.1 договору №261, є дата, зазначена у заяві-приєднання (а.с.59-60), що є додатком №1 до такого договору, - 20.10.2021. При цьому, п.13.1 договору №261 визначено, що такий договір укладається на строк з 20.10.2021 по 31.12.2021. Заява-приєднання до такого договору, передбачає постачання електричної енергії відповідним постачальником ТОВ «ЕК Енолл» до об`єкту відповідача з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z605, який розташований за адресою: с.Ольшаниця, вул. Рогозянська, 1.

Отже, договором №261 передбачено постачання електричної енергії на той самий об`єкт відповідача у справі, у тому числі у спірний період грудень 2021 року.

Відповідач надав копію листа від 01.10.2021 №2665 щодо повідомлення позивача про намір укласти договір з іншим постачальником, у якому зазначено орієнтовну дату початку постачання 20.10.2021, а також копію листа від 05.11.2021 №3018, адресованого позивачу, щодо оплати боргу через який заблоковано перехід до іншого постачальника та перерахування обсягу спожитої електричної енергії, у т.ч. за договором №430032264, як постачання ТОВ «ЕК Енолл». Окрім того, відповідачем надано лист від 17.11.2021 №3224, з яким він звертається до позивача, вважаючи дії щодо блокування переходу до іншого постачальника неправомірними, та вимагає переведення спожитого обсягу електричної енергії у жовтні 2021 року як постачання ТОВ «ЕК Енолл».

Також, відповідачем надані листи, адресовані ОРМ - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» від 05.11.2021 №3017 щодо сплати боргу за фактом якого заблоковано перехід до іншого постачальника та від 17.11.2021 №3223 щодо повідомлення про погашення боргу з вимогою про зарахування спожитого обсягу електричної енергії як постачання ТОВ «ЕК Енолл» (зазначені номери договорів про розподіл електричної енергії).

Доказів направлення відповідних листів відповідачем у паперовій формі не надано та у заяві по суті відповідач стверджував про направлення таких листів відповідачу та третій особі електронною поштою, у підтвердження чого надав копії електронних листів.

Поряд з цим, процедура зміни постачальника електричної енергії не була завершена, про що свідчить зокрема, рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2022 у справі №911/800/22 за позовом ТОВ «ЕК Енолл» до КЕВ м. Біла Церква щодо стягнення 302 788,74 грн, лист ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» від 13.10.2021 №202-1-64, адресований ТОВ «ЕК Енолл» на запит такого товариства від 08.10.2021 №17272 щодо зміни електропостачальника про неможливість зміни електропостачальника для відповідача КЕВ м. Біла Церква з посиланням на перебування відповідача у реєстрі споживачів на відключення за наявну заборгованість (заявка від 11.10.2021).

29.11.2021 до договору №261 його сторонами КЕВ м. Біла Церква та ТОВ «ЕК Енолл» укладено додаткову угоду №1, якою загальну суму розрахунків за договором визначено як « 0».

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що борг за електричну енергію, спожиту відповідачем у грудні 2021 року, враховуючи здійснену позивачем оплату у розмірі 200 000 грн становить 321 206,93 грн.

Відповідач у поясненні стверджував про повну оплату спожитого за договором обсягу електричної енергії та в якості доказів оплати долучив дані з реєстру розрахунків

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінська-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як визначено ч.1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання, що передбачено вищезгаданою статею, є договір постачання електричної енергії споживачу; особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч. ч. 6,7 ст.276 ГК України: розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону; оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору; договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно із ч.1 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником; постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

До одного із обов`язків споживача, що унормовано п.1 ч.3 ст.58 Закону, належить обов`язок сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Отже, відповідач мав здійснювати розрахунки за поставлену йому електричну енергію у строк, визначений комерційною пропозицією протягом 5 робочих днів з дати отримання рахунку.

Водночас, як вірно зауважено судом першої інстанції, що не зважаючи на те, що на самому рахунку не має відмітки про його отримання відповідачем, відсутні підстави стверджувати, що строк виконання зобов`язання з оплати такого рахунку не настав, враховуючи що відповідач у заяві по суті відзиві не заперечував факту отримання рахунку-фактури, на який позивач посилається у позові (а.с.2), отримання 06.01.2022 акта №А- від 31.12.2021 (а.с.20) та акту звірки розрахунків, у якому відображений борг станом на 31.12.021 у розмірі 321 206,93 грн (а.с.21); часткової оплати спожитої електричної енергії за таким актом 30.12.2021 та враховуючи, що рахунок за фактично спожиту електричну енергію (остаточний розрахунок) надається постачальником споживачу не пізніше 5 робочого дня з дати завершення розрахункового періоду (умови комерційної пропозиції).

Твердження скаржника про не підписання відповідачем акта прийняття - передавання електричної енергії за грудень 2021 року та як наслідок не підтвердження відповідачем обсягу спожитої електричної енергії та її вартість то зазначене не було предметом заперечень відповідача, тому відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не приймається та не розглядається.

Відповідач у поясненні стверджував про повну оплату спожитого за договором обсягу електричної енергії (а.с.208-210) та в якості доказів оплати долучив дані з реєстру розрахунків (а.с.133-134).

Так, досліджуючи відповідний реєстр, місцевим господарським судом вірно встановлено, що у графі «призначення платежу» платіжних документів №№975,996 від 11.10.20, №1496 від 07.12.2021 зазначений договір №430032264/48 від 03.03.2021, однак, вказані акти, фактично складені на підставі іншого договору - №430032121 від 30.11.2021: №№А- (а.с.178), А- (а.с.178, зворот), А- (а.с.179). Як пояснив позивач, відповідні оплати враховані в рахунок оплати за іншим договором, на підставі якого складені вищевказані акти (а.с.176-177).

З огляду на відсутність доказів щодо зміни призначення платежу, вищевказані платіжні документи правомірно не прийняті судом першої інстанції в якості доказів оплати електричної енергії, спожитої у спірному періоді на підставі договору №430032264, вимоги за яким заявлені у даній справі.

При цьому, надані відповідачем платіжні доручення №№1164,1165 від 02.11.2021 (а.с.211), №№977,996,997 від 11.10.2021 (а.с.213-214), №№975,976 від 11.10.2021 (а.с.215-216) підтверджують оплату спожитої електричної енергії інших періодів та деякі й за іншим договором: №430032235/46 (а.с.211, пл. доручення №1164 від 02.11.2021) також були правомірно не взяті до уваги місцевим господарським судом, як докази оплати електричної енергії, спожитої у грудні 2021 року на підставі договору, вимоги за яким заявлені позивачем у даній справі.

Водночас інших доказів оплати відповідачем не надано.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доказів здійснення повного розрахунку за поставлену у грудні 2021 року електричну енергію до прийняття рішення у даній справі відповідачем не надано, чим не спростовано посилань позивача про наявність заборгованості за поставлену електричну енергію у спірному періоді.

Крім того, про споживання електричної енергії відповідачем свідчить інформація ОСР, на якого відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» покладено обов`язок забезпечення комерційного обліку відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 321 206,93 грн основного боргу підлягають задоволенню, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Твердження скаржника про те, що останній є неприбутковою організацією та здійснює свою діяльність з метою підтримки бойової мобільної діяльності Збройних сил України та є підрозділом Міністерства оборони України, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, у зв`язку з чим заявлена до стягнення сума коштів повертатиметься за рахунок державних коштів, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.01.2022 у справі №925/1545/20 посилається на правову позицію про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, викладену в постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово зазначалось, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (рішення від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та рішення від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України").

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 560,86грн - 3% річних за період з 25.01.2022 по 01.05.2022, а також 30 396,88грн втрат від інфляції за період 25.01.2022 по 01.05.2022 (фактично нараховані по квітень 2022 року).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період прострочення, враховуючи дату, з якої зобов`язання можна вважати простроченими, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 560,86 грн - 3% річних, 30 396,88 грн втрат від інфляції підлягають задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 17 072,37грн пені за період з 25.01.2022 по 01.05.2022.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання ( ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії у строк, встановлений комерційною пропозицією, за яке передбачена відповідальність у вигляді пені, вимоги позивача в частині стягнення відповідних штрафних санкцій є мотивованими.

Положеннями ч.2 ст.343 ГК України визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Розмір пені, встановлений комерційною пропозицією, не перевищує максимального розміру, визначеного відповідними нормами.

За загальним правилом, передбаченим ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 17 072,37 грн за період з 25.01.2022 по 01.05.2022, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що нарахування пені позивачем здійснено з урахуванням розміру боргу, встановленої облікової ставки НБУ, з урахуванням періоду прострочення, арифметично вірно, і, відповідно, підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22, та, відповідно, апеляційна скарга КЕВ м. Біла Церква є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/995/22 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №911/995/22 повернути до Господарського суду Київської області

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписно суддями - 17.04.2023.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова