ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р. Справа№ 911/1836/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022

у справі № 911/1836/22 (суддя Д.Г. Заєць)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Лисенко В.О.,

від відповідача: Гаврись Я.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року до Господарського суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго», відповідач) про стягнення інфляційних втрат у розмірі 21 473 038,83 грн, нарахованих за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 та 3% річних у розмірі 11 969 811,80 грн, нарахованих за період з 01.06.2021 по 29.12.2021, посилаючись на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме несвоєчасного виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22 позов задоволено; стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 11 969 811,80 грн 3% річних, 21 473 038,83 грн інфляційних втрат та 501 642,76 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення Господарським судом Київської області рішення від 22.11.2021 у справі № 911/1931/21 про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ за Рамковим договором постачання природного газу №NGT- С27 від 26.06.2020, у період з 29.12.2021 по 30.12.2021 в рахунок погашення заборгованості за основним боргом відповідачем сплачено 501 536 213,88 грн. Проте у зв`язку з простроченням виконання судового рішення, наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, суд не вбачав підстав для зменшення 3% річних, оскільки вони не є значними в порівнянні із сумою заборгованості, а зменшення інфляційних нарахувань не передбачено чинним законодавством.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22, ПАТ «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинити дію оскаржуваного рішення; скасувати оскаржуване рішення у повному обсязі. Крім того, відповідач зазначає, що у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, просить суд врахувати клопотання ПАТ «Центренерго» та зменшити розмір їх стягнення на 99%.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, ПАТ «Центренерго» вказує на порушення судом норм матеріального права, зокрема ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що споживання газу ПАТ «Центренерго», за яким виник борг, були обумовлені необхідністю забезпечення сталого проходження осінньо-зимового періоду 2020/2021 років, за умов дефіциту вугільної продукції на всіх теплових генераціях України, а отже і відсутня вина відповідача у прострочені оплат. ПАТ «Центренерго» вважає, що наявні підстави для зменшення розміру компенсаційних втрат (інфляційних та 3% річних), оскільки відповідач наразі здійснює свою господарську діяльність в надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями та нестабільною ситуацією на ринках електричної енергії; незадоволення клопотання про зменшення розміру компенсаційних втрат буде мати наслідком суттєве погіршення становища, як ПАТ «Центренерго», так і Держави, оскільки фактична оплата таких санкцій призведе до зменшення можливості відповідача забезпечувати енергетичну безпеку України, спрямовувати кошти на відновлення критичної інфраструктури, зокрема блоків та трансформаторів на електростанціях, виплату заробітних плат працівникам.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1836/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі № 911/1836/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

16.02.2023 матеріали справи № 911/1836/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі № 911/1836/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

06.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мальченко А.О. у відпустці з 13.03.2023 по 17.03.2023, судді Агрикової О.В. у відпустці з 13.03.2023 по 17.03.2023 та судді Чорногуза М.Г. у відпустці з 10.03.2023 по 17.03.2023, питання щодо подальшого руху даної апеляційної скарги вирішено після виходу колегії суддів з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 поновлено Публічному акціонерному товариству «Центренерго» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі № 911/1836/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 19.04.2023; зупинено дію оскаржуваного рішення; встановлено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.04.2023.

11.04.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач погоджується з наданою судом оцінкою правовідносин сторін, застосованими до них нормами матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції законним та вмотивованим.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» підкреслює, що зобов`язальні правовідносини, які склалися між сторонами, не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків, а обставини, на які посилається відповідач за змістом скарги, не звільняють його від обов`язку здійснити своєчасний розрахунок з позивачем та не виключають можливості стягнення нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, відсутні підстави для зменшення розміру стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки підприємницька діяльність здійснюється відповідачем на власний ризик, тому відсутність коштів, тощо, не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.

19.04.2023 в судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, а рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог повністю.

19.04.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при постановленні судом оскаржуваного рішення суду норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022, позов ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 713 772 623,50 грн, у тому числі: основний борг у сумі 694 677 157,05 грн, 3% річних у сумі 5 138 707,69 грн, інфляційні втрати у сумі 13 956 758,76 грн та 794 500,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідні факти, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, не потребують доведення у даній справі.

Так, 26.06.2020 між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (за договором - постачальник) та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» (за договором - споживач) укладено Рамковий договір постачання природного газу №NGT- С27 (далі - Рамковий договір), згідно умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити природний газ (далі - газ) споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем (Відповідачем) для власних потреб, або в якості сировини, а не для перепродажу (п. 1.3. Рамкового договору).

28.12.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 №NGT-C27, якою зокрема пролонговано строк дії Рамкового договору до 31.12.2021.

Також, 28.12.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 №NGT-C27, якою внесено зміни до п.п. 2.4.3, 4.7 Рамкового договору.

Крім того, 31.12.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Рамкового договору постачання природного газу від 26.06.2020 №NGT-C27, якою внесено зміни до п. 4.8. Рамкового договору.

Відповідно до п. 1.8 Договору в редакції Додаткової угоди №1, плановий обсяг розподілу потужностей та обсяг (об`єм) споживання газу споживачем (далі - Плановий обсяг постачання/споживання газу) в період з 01.07.2020 по 31.12.2021 визначається в укладених сторонами Індивідуальних договорах до цього Договору на кожен період постачання.

Сторони не пізніше ніж за 7 (сім) робочих днів до початку періоду постачання укладають Індивідуальний договір до цього Договору, в якому визначають планові добові обсяги газу, ціну газу та порядок розрахунків. Актуальність планових добових обсягів постачання газу підтверджується споживачем щоденно у порядку, передбаченому цим Договором (п. 1.9. Рамкового договору).

Відповідно до п. 4.1 Рамкового договору, ціна газу, порядок та строки розрахунків на кожен Період постачання визначаються сторонами у відповідному Індивідуальному Договорі, шаблон якого визначено у Додатку №2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Такий Індивідуальний договір сторони зобов`язуються укладати не пізніше ніж за 7 (сім) робочих до початку Періоду постачання.

Пунктом 4.4 Рамкового договору визначено, що споживач здійснює оплату розрахункової Договірної вартості газу на умовах 100% попередньої оплати до початку періоду постачання, включаючи вартість послуг транспортування, якщо інший порядок оплати не встановлений Індивідуальним Договором.

28.12.2020 між сторонами укладено Індивідуальний договір №1-01-ЦЕ до Рамкового договору постачання природного газу № NGT-C27 від 26.06.2020 та Додаткові угоди №1 від 05.01.2021, №2 від 16.01.2021, №3 від 19.01.2021, №4 від 21.01.2021, №5 від 28.01.2021до цього Індивідуального договору.

На виконання умов Індивідуального договору №1-01-ЦЕ від 28.12.2020, в січні 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс) на загальну суму 796 436 165,36 грн, що підтверджується комерційними актами приймання-передачі природного газу: №1 від 31.01.2021, №2 від 31.01.2021, №3 від 31.01.2021.

Однак, відповідач в порушення умов пунктів 4.1., 4.4., 4.7., 4.8. Рамкового договору та пунктів 4, 8 Індивідуального договору, не оплатив поставлений природний газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу, наявність заборгованості стало підставою для задоволення позову ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 713 772 623,50 грн, у тому числі: основного боргу у сумі 694 677 157,05 грн, 3% річних у сумі 5 138 707,69 грн, інфляційних втрат у сумі 13 956 758,76 грн та 794 500,00 грн витрат по сплаті судового збору на підставі рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022.

З прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

24.12.2021 між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено Договір про відступлення прав вимоги №ВПВ-С27/1-01-ЦЕ на підставі якого до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перейшло право вимоги до відповідача щодо погашення (сплати) частини основного боргу, який виник за Індивідуальним договором №1-01-ЦЕ від 28.12.2020 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №NGT-C27 від 26.06.2020 на підставі Комерційного акту приймання-передачі природного газу №3 від 31.01.2021 на суму 989 664,08 грн, у загальному розмірі 193 140 943,17 грн.

В період з 29.12.2021 по 30.12.2021 в рахунок погашення заборгованості за основним боргом відповідачем сплачено 501 536 213,88 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що після ухвалення Господарським судом Київської області рішення у справі №911/1931/21 відбулось повне погашення заборгованості відповідача за основним боргом, що підтверджується копією листа AT «ОЩАДБАНК» від 20.05.2021 №16/2-10/3100 та інформацією про надходження коштів, копією Договору про відступлення прав вимоги №ВПВ-С27/1-01-ЦЕ від 24.12.2021, копією листа AT «ОЩАДБАНК» №16/2-09/1622 від 03.08.2022 та інформацією про надходження коштів.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 21 473 038,83 грн, нараховані за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 та 3% річних у розмірі 11 969 811,80 грн, нараховані за період з 01.06.2021 по 29.12.2021.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги ПАТ «Центренерго» вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, зобов`язання відповідача повернути позивачеві грошові кошти об`єктивно підтверджується судовим рішенням у справі № 911/1931/21.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів наголошує, що моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року в справі № 910/3692/18.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та про що зазначалось вище, після ухвалення Господарським судом Київської області рішення у справі №911/1931/21, дане рішення було виконане відповідачем шляхом погашення заборгованості за основним боргом, що підтверджується копією листа AT «ОЩАДБАНК» від 20.05.2021 №16/2-10/3100 та інформацією про надходження коштів, копією Договору про відступлення прав вимоги №ВПВ-С27/1-01-ЦЕ від 24.12.2021, копією відповідного листа AT «ОЩАДБАНК» №16/2-09/1622 від 03.08.2022 та інформацією про надходження коштів.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

При цьому, прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19, від 03.10.2019 у справі № 905/587/18).

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку позовних вимог, встановив, що він є арифметично правильним та таким що відповідає матеріалам справи, відтак висновок суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 11 969 811,80 грн 3% річних та 21 473 038,83 грн інфляційних втрат є правомірним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

Посилання ПАТ «Центренерго» на відсутність підстав для застосування приписів ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин у зв`язку з відсутністю вини відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами ст.617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 прийшов до висновку, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів вплив обставин непереборної сили на реальну можливість виконання зобов`язань за договором та зобов`язань за рішенням суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем несвоєчасно виконане грошове зобов`язання за рішенням суду, тому наявні підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, оскільки нараховані компенсаційні суми не є значними в порівнянні із сумою заборгованості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки суд наділений задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Водночас, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів явної неспіврозмірності 3% річних та інфляційних втрат наслідкам порушення зобов`язання, а також незазначення відповідачем під час розгляду справи обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для зменшення їх розміру, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача з посиланням на приписи статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

До того ж, апеляційний господарський суд зазначає, що відсутність збитків у позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі № 911/1836/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПАТ «Центробленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22 має бути залишена без задоволення.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2022 у справі №911/1836/22.

4. Матеріали справи №911/1836/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз