УХВАЛА

20 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/14077/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Багай Н. О., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022

за позовом Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад"

до: 1) Київської міської ради;

2) Центрального територіального управління капітального будівництва,

треті особи, без самостійних вимог щодо предмета спору:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Будінпроект";

2) Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Міністерство оборони України,

про визнання недійсним договору та угоди,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася Громадська організація ?Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад? (дала за текстом - Громадська організація, позивач) з позовом до Київської міської ради (далі за текстом - КМР, відповідач-1, Центрального територіального управління капітального будівництва (далі за текстом - ЦТУ КБ, відповідач-2 за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю ?Будінпроект?, Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Міністерства оборони України, в якому просить суд: 1) визнати недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки від 08.09.2005 № 91-6-00484 (зі змінами, внесеними договором від 26.12.2008 № 91-6-00829) для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення на вул. Січових Стрільців, 59 у Шевченківському районі м. Києва (кадастровий номер: :91:165:0018, площа 0, 9645 га, укладений між КМР та ЦТУ КБ (далі за текстом - договір оренди); 2) визнати недійсною з моменту укладення угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.04.2016 № 95, по вул. Січових Стрільців, 59 у Шевченківському районі м. Київ, загальною площею 0, 9645 га (кадастровий номер: :91:165:0018), укладену між КМР та ЦТУ КБ (далі за текстом - угода).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди та угода укладені КМР та ЦТУ КБ з порушенням норм чинного законодавства, що в результаті спричинило шкоду державі, військовослужбовцям та Міністерству оборони України в особливо великих розмірах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 позовну заяву Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" повернуто без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позов фактично подано Громадською організацією з метою захисту інтересів держави України в особі Міністерства оборони України, яке є потерпілим від незаконних оборудок з надання в оренду земельної ділянки, Кабінету Міністрів України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, військовослужбовців, а також місцевої громади, в тому числі, порушених законних інтересів позивача (передбачених його Статутом). Крім того, позивач зазначає, що даний позов направлений на захист культурної спадщини, забезпечення дотримання вимог чинного законодавства про містобудівну діяльність та законодавства про охорону навколишнього середовища у місті Києві. Однак позивачем не обґрунтовано наявності повноважень для звернення з даним позовом до суду з метою представництва інтересів держави України та місцевої громади.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на підставі частини 2 статті 254 ГПК України, як особа, яка не брала участь у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси і просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки його інтерес як громадянина, втілений в положеннях Статуту Громадської організації "Врятуймо Київ зелене древнє місто - сад" в даному випадку порушується відмовою суду розглядати позов, поданий в інтересах громади і юридичної особи, створеної для захисту спільних інтересів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі № 910/14077/22 на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України з тих підстав, що апелянт в підтвердження своїх вимог не надав жодних доказів, а судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б вказували на вирішення оскаржуваною ухвалою питань, що безпосередньо стосуються його прав та обов`язків.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, 13.04.2023 (згідно з накладною кур`єрської служби) ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) (далі - скаржник) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Здійснивши перевірку доводів, викладених у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022, яка в апеляційному порядку не переглядалася.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022.

Також скаржник у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022, оскільки вона постановлена апеляційним господарським судом з порушенням норм процесуального права.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути правовою підставою щоб вважати, що судове рішення прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Так, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 09.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №910/2635/17, від 19.06.2018 у справі №904/1192/16, від 27.10.2021 у справі №910/2795/20, від 08.12.2021 у справі №916/333/20, 16.12.2021 у справі № 904/3669/20, від 15.12.2021 у справі №914/1334/20, від 07.12.2022у справі № 910/7746/20, від 20.03.2023 справі №911/1201/16, від 20.02.2023 у справі №903/852/21 неодноразово зазначено, що судове рішення, оскаржуване не залученою собою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Разом з тим, якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Аналогічні висновки наведені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі №904/897/19, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі №910/3438/17, від 01.12.2020 у справі №910/5511/19.

Таким чином ГПК України зобов`язує апеляційний господарський суд з`ясувати обставини наявності або відсутності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі та дослідити, чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням. Відтак, якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

В обґрунтування права на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 про повернення без розгляду позовної заяви Громадської організації скаржник зазначив, що в даному випадку інтереси Громадської організації в певній мірі є тотожними з інтересами держави та військовослужбовців та пов`язані з ними, оскільки Київська міська рада фактом прийняття рішення від 15.07.2004 №419-24/1829 ?Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею? на виконання якого розпочалося незаконне будівництво, порушила цілий комплекс прав та інтересів нашої організації, яка об`єднує місцеву громаду, зокрема, передбачені статтями 103, 104 Земельного кодексу України інтереси, пов`язані з дотриманням принципів добросусідства розташування у міжквартальному просторі нового трьохсекційного житлового комплексу поверховістю у 15-16-26 поверхів, порушує державні будівельні норми через значне ущільнення забудови житлового кварталу, погіршує інсоляцію в розміщених поруч будинках, знижує можливість насичення кварталу свіжим повітрям (погіршення аерації) та екологічну обстановку кварталу і мікрорайону в цілому, впливає на рівень цін на квартири у будинках, що є суміжними з ділянкою забудови. Скаржник переконаний, що застосування судом першої інстанції під час винесення ухвали судом першої інстанції пункту 4 частини 5 статті 174 ГПК України є помилковим, оскільки Громадська організація є юридичною особою, яка в силу статті 80 ГПК України наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до частини 2 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а тому питання наявності порушених інтересів Громадської організації суд мав вирішити у судовому засіданні під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржену у касаційному порядку ухвалу виходив, зокрема, із того, що з метою захисту прав та інтересів місцевих мешканців було створено Громадську організацію головою правління якої є ОСОБА_1 .

За приписами статей 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи, що з ухвали Господарського суду міста Києва від 20.12.2022, з огляду на предмет позову у даній справі та встановлені судом обставини, не вбачається, що в подальшому прийняття судом рішення у даній справі по суті спору може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки він не є безпосереднім учасником відповідних правовідносин і не є стороною договорів, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у скаржника відсутні будь-які допустимі, обґрунтовані та законні докази підставності поданої апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Зважаючи на те, що скаржником не підтверджено наявності правового зв`язку між ним та оскаржуваним судовим рішенням, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 - особа, яка не брала участі у справі, - не є належним суб`єктом апеляційного оскарження в розумінні процесуального закону, у зв`язку з чим закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України.

У поданій касаційній скарзі скаржник не навів жодного переконливого доводу щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду чи неправильного застосування ним статей 17, 254, 264 ГПК України, оскільки не підтвердив існування будь-якого правового зв`язку із оскаржуваним судовим рішенням у даній справі.

З огляду на зазначене, доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах "Levages Prestations Services v. France" ("Леваж Престасьон Сервіс проти Франції") та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" ("Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії"), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та про наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/14077/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2022.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/14077/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023.

3. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

4. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Н. О. Багай

Л. І. Рогач