ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року

м. Черкаси Справа № 925/1464/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., розглянувши без участі представників сторін, в порядку письмового провадження справу №925/1464/22 за позовом Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" до Мірошніченко Наталії Володимирівни про стягнення 34 157,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 34 157,04 грн. з яких: 4 822,21 грн. - 30% річних та 29 334,83 грн - 0,5 % від суми боргу за користування чужими коштами.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошового зобов`язання по договору поставки від 30.04.2019 №0106/19у, а вказане зобов`язання було встановлене:

- судовим наказом Господарського суду Черкаської області від 27.07.2020 справі №925/87/20. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Мірошніченко Наталії Володимирівни 13 169,95 грн заборгованості за договором поставки №0106/19у від 30.04.2019 та 210,20 грн судового збору;

- рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.02.2022 у справі №925/1621/21, яке набрало законної сили 01.03.2022. Стягнуто з Мірошніченко Наталії Володимирівни на користь Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" 7 865,30 грн 30% річних, 3 851,42 грн штрафу, 47 861,05 грн 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами та 2 270,00 грн судового збору.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвала суду від 03.01.2023 надіслана учасникам справи у встановленому порядку.

Відповідач ухвалу про порушення провадження отримав, що підтверджується поверненим на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши наявні докази у справі, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Поляков" (постачальник) та Мірошніченко Наталія Володимирівна (покупець) уклали договір поставки №0106/19у, предметом якого є поставка продуктів харчування та інших товарів.

Свої зобов`язання за договором поставки позивач виконав в повному обсязі та поставив відповідачу товар у період з 31.07.2019 до 14.08.2019 на загальну суму 12 838,08 грн.

Відповідач не виконав повністю зобов`язання за договором поставки, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки, позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення заборгованості.

Судом встановлено факт укладення договору поставки, факт поставки товару, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки, факт наявності заборгованості відповідача за договором поставки:

- судовим наказом Господарського суду Черкаської області від 27.07.2020у справі №925/87/20.

- рішенням у справі №925/1261/21 від 07.02.2022 року. Рішення суду набрало законної сили 01.03.2022 року.

Відповідач заборгованість не погашав і на момент звернення до суду основний борг відповідача перед позивачем становить 12 838,08 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовґязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовґязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовґязання за кожен день прострочення виконання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача за період з жовтня 2021 по 30 грудня 2022 року 30% річних у розмірі 4 822,21 та 29 334,83 грн. - 0,5 % від суми боргу за користування чужими коштами, що разом складає 34 157,04 грн.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У пункті 5.6 договору поставки №0106/19у від 30.04.2019 сторони домовились, що при порушенні покупцем пункту 4.2 даного договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами у вигляді неустойки 0,5% від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При вирішенні спору суд керується також роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" N 14 від 17.12.2013 року (зокрема, але не виключно п. 7.1.), правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15, від 12.04.2017 р. у справах №№ 3-1462гс16, 3-1601гс16, від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

Дослідивши подані матеріали справи, суд зазначає, що відповідач порушив умови договору поставки, факт порушення підтверджений:

- судовим наказом Господарського суду Черкаської області від 27.07.2020у справі №925/87/20.

- рішенням у справі №925/1261/21 від 07.02.2022 року. Рішення суду набрало законної сили 01.03.2022 року. Відповідач не розрахувався із позивачем в строки передбачені договором, за що було додатково нараховано понесені позивачем 30% річних, штраф та 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами в сумі 59 577,77 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи, умов договору та вимог законодавства позовні вимоги про стягнення з відповідача 30% річних та 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами за період з жовтня 2021 по 30 грудня 2022 року в сумі 34 157,04 грн. судом визнаються обґрунтованими, тому задовольняються повністю.

Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Мірошніченко Наталії Володимирівни (код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" (код 32268131, вул. Чехова, 41, м. Черкаси, 18030) - 4 822, 21 грн (чотири тисячі вісімсот двадцять дві гривні 21 копійка) 30% річних, 29 334,83 грн (двадцять дев`ять тисяч триста тридцять чотири гривні 83 копійки) 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами, 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) витрат із сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст складено і підписано 17.04.2023.

СУДДЯ К.І. Довгань