РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2023Справа № 910/1343/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

За позовом фізичної особи-підприємця Лашук Лариси Петрівни

до фізичної особи-підприємця Масло Дарії Ігорівни

про стягнення 16 446,56 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець Лашук Лариса Петрівна з позовом до фізичної особи-підприємця Масло Дарії Ігорівни про стягнення 16 446,56 грн, з яких 8 499,07 грн основний борг, 3 206,38 грн пеня, 2 549,72 грн штраф, 1 955,67 грн інфляційні втрати та 234,72 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 62 від 28.07.2021 в частині оплати отриманого товару у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі № 910/1343/23 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строк для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 06.02.2023 була отримана позивачем 02.03.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучені до матеріалів справи.

Відповідачу копія ухвали суду від 06.02.2023 направлена за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте поштове відправлення № 992, яким направлено ухвалу суду від 06.02.2023, повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку від 11.03.2023, в якій причиною невручення вказаного поштового відправлення вказано «за закінченням терміну зберігання».

Поряд з цим, суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, незважаючи на причини повернення такого відправлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку - суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, ухвалах Верховного суду від 26.04.2021 у справі № 916/335/18, від 13.10.2020 у справі № 910/5211/18, а також близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції, поданою позивачем заявою про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

28.07.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 62 (далі - договір) за умовами якого постачальник продає, а покупець приймає та оплачує поставки продукції харчування, які зазначені у прайс-листі (специфікації) (далі - товар) за ціною та в асортименті, узгоджених сторонами у видаткових накладних, складаних на основі замовлення на товар, яке надійшло від покупця до постачальника відповідно до умов договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору покупець здійснює замовлення на товар постачальнику шляхом надання кількості необхідного товару засобами факсимільного або телекомунікаційного зв`язку: за допомогою телефону; або шляхом надсилання електронного листа на електронну адресу.

Загальна сума договору складається з сум всіх цін, зазначених у видаткових накладних до договору (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 3.3 договору оплата за товар здійснюється протягом 1 (одного) календарного дня з моменту поставки товару.

Перехід права власності на товар та усіх ризиків пов`язаних з цим відбувається в момент отримання товару покупцем та підписання видаткових накладних (п. 6.4 договору).

Відповідно до п. 11.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом невизначеного строку.

При цьому згідно з п. 11.3 дія договору може бути припинена за письмовою вимогою однієї із сторін, заявленою не менше ніж за 10 календарних днів до запланованої дати припинення дії договору, за умови виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем згідно з видатковою накладною № 129 від 14.02.2022 поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 3 459,74 грн, згідно з видатковою накладною № 146 від 18.02.2022 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 2 292,25 грн, а згідно з видатковою накладною № 153 від 21.02.2022 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 2 747,08 грн.

Поряд з цим, як зазначається позивачем в позові, відповідачем не здійснено розрахунок за поставлений згідно з вказаними накладними товар.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем визнано суму заборгованості в розмірі 8 499,07 грн, що підтверджується гарантійним листом відповідача від 09.09.2022.

Водночас, станом на момент звернення до суду з даним позовом, як вказується позивачем, відповідач не здійснив розрахунок за отриманий від позивача товар.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як погоджено сторонами в п. 5.3 договору, покупець оплачує товар протягом 1 календарного дня з моменту поставки товару та підписання видаткової накладної.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи погоджені сторонами у договорі умови оплати, а також норми ч. 5 ст. 254 ЦК України, видаткова накладна від 14.02.2022 мала бути оплачена відповідачем 15.02.2023, видаткова накладна від 18.02.2022 - 22.02.2022 (оскільки строк її оплати припадав на вихідні дні), а видаткова накладна від 21.02.2022 - 22.02.2022.

Відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів оплати товару, отриманого від позивача, на суму 8 499,07 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в заявленому до стягнення розмірі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 234,72 грн 3% річних та 1 955,67 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що такий розрахунок виконано арифметично вірно, відтак заявлені вимоги про стягнення з відповідача 234,72 грн 3% річних та 1 955,67 грн втрат від інфляції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем, заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 549,72 грн штрафу, а також пені в розмірі 3 206,38 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому, в силу ч. 2, 3 вказаної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження для нарахування пені розміром подвійної облікової ставки НБУ встановлено в ст. 3 ЗУ "Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 7.2 договору за несвоєчасну оплату отриманого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу .У разі, якщо покупець прострочив оплату за поставлений товар більш ніжна 10 календарних днів, він зобов`язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі 30% від вартості поставленого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд зазначає, що такий розрахунок виконано позивачем арифметично вірно, відтак вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 2 549,72 грн є обґрунтованими та такими, щ підлягають задоволенню.

Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що такий розрахунок виконано без обмеження строку встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, зокрема нарахування пені здійснено понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, позивачем не надано доказів того, що сторонами погоджувалось нарахування пені, понад строк встановлений в ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

За розрахунком суду, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України розмір пені становить 1 393,49 грн.

За вказаних обставин, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 812,89 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 388,13 грн.

Крім того, в попередньому (орієнованому) розрахунку суми судових витрат позивачем вказано про понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Проте, під час розгляду даної справи позивачем не надано доказів понесення ним таких витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для розподілення таких витрат між сторонами у справі.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Масло Дарії Ігорівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Лашук Лариси Петрівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) основний борг в розмірі 8 499,07 грн (вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять грн 07 коп.), інфляційні втрати в розмір 1 955,67 грн (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн 67 коп.), 3% річних в розмірі 234,72 грн (двісті тридцять чотири грн 72 коп.), пеню в розмірі 1 393,49 грн (одна тисяча триста дев`яносто три грн 49 коп.), штраф в розмірі 2 549,72 (дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять грн 72 коп.), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 388,13 грн (дві тисячі триста вісімдесят вісім грн 13 коп.).

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 18.04.2023.

Суддя О.Г. Удалова