РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2023Справа № 910/13532/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/13532/22

за позовом Акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150)

про стягнення 6 212,29 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 6 212,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство послалося на порушення відповідачем, як перевізником, взятого на себе зобов`язання щодо збереження прийнятого до перевезення вантажу, у зв`язку із чим позивачу заподіяні збитки, що рівні вартості втраченого вантажу за вирахуванням норми недостачі (норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 відкрито провадження у справі № 910/13532/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.01.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2021 між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (постачальник) та АТ «Запорізький завод феросплавів» (покупець) було укладено договір поставки № 61/559, відповідно до умов якого з метою здійснення господарської діяльності постачальник зобов`язався поставити, а покупець сплатити і прийняти товари, виробництва АТ «НФЗ» в асортименті, за якістю і кількістю згідно специфікацій (додатків), які є невід`ємними частинами цього договору.

У специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) визначено найменування товару - агломерат марганцевий АМ-40; крупність - 5мм - 200 мм, вантажовідправник - АТ «Нікопольський завод феросплавів», термін поставки - вересень 2021 року.

Так, у вересні 2021 АТ «Нікопольський завод феросплавів» (відправник) зі станції Нікополь Придніпровської залізниці на адресу АТ «Запорізький завод феросплавів» (одержувач), станція призначення - Запоріжжя - Ліве Придніпровської залізниці були відправлені залізничні вагони №№ 67197335, 55088413, 56118128, 56118607 з агломератом марганцевим АМ-40.

Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи залізничною накладною № 45895653 від 06.09.2021, згідно з якою вантаж прийнятий відповідачем до перевезення.

Вагон № 55088413 був виданий позивачу зі складанням комерційного акту № 460005/1492 від 13.09.2021, яким зафіксовано нестачу вантажу, котра становить 2870 кг.

Наведена обставина стала підставою звернення позивача до відповідача з претензією за вих. № 18-52 від 07.09.2022 про відшкодування вартості нестачі вантажу у розмірі 6212,29 грн.

Утім, вказана претензія була повернута відповідачем без розгляду згідно з листом № МЮ-4/22 від 16.09.2022 у зв`язку з пропуском 6-місячного строку на її пред`явлення.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу (агломерату марганцевого АМ-40) під час здійснення перевезення йому були завдані збитки збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми недостачі (норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто), у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу у сумі 6212,29 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про відсутність його вини у виникненні недостачі вантажу, а відтак - і відсутність обов`язку з відшкодування спірної суми фактичних збитків. Відповідач наполягає, що насправді мало місце просипання дрібних часточок вантажу під час руху вагону через невжиття відправником необхідних заходів,спрямованих на запобігання втраті вантажу на шляху прямування, на підтвердження чого додає до матеріалів справи акт № 488 від 10.09.2021 про технічний стан вагону.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно із ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.98, останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту залізниць України).

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 N 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст.307 ГК України.

Пунктами 22, 23 Статуту залізниць України унормовано, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України).

У силу ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Наведена норма кореспондується з приписами п. п. 110, 113 Статуту залізниць України.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (підпункт «а»).

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Пунктом 129 Статуту залізниць України закріплено, що обставини, котрі можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як було зазначено вище, по прибуттю вантажу на станцію призначення була виявлена нестача агломерату у вагоні № 55088413, про що було складено комерційний акт № 460005/1492 від 13.09.2021, відповідно до якого недостача вантажу склала 2870 кг.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України є належними та допустимими доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Разом з тим, заперечуючи наявність своєї вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу, відповідач звертає увагу на зміст комерційного акту № 460005/1492 від 13.09.2021, у розділі «Д» якого детально описані обставини, за яких виявлена незбереженність вантажу, а також обставини, які могли бути її причиною, зокрема, зазначено, що над 1, 2-ми люками, посередині, поглиблення діаметром 200см, глибиною 60 см. На деталях вагону сліди просипу вантажу, що перевозиться.

Згідно з актом форми ГУ-106 № 488 від 10.09.2021 про технічний стан вагону у технічному відношенні вагон є справним, утім, зафіксовано нещільне прилягання кришок 1, 2 люків, з обох сторін до армувальних листів поздовжньої балки, зазори довжиною 10 - 30 см, шириною 3 см кожний. На деталях вагону сліди просипання вантажу, що перевозиться. По станції зазори закладені дрантям, втрата вантажу можлива, вантажовідправник до завантаження бачити міг, але не прийняв міри виключення втрат вантажу на шляху прямування.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

У силу п. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній (п. 37 Статуту залізниць України).

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Так, згідно з Додатком до пункту 1 названих Правил агломерат включений до переліку вантажів, перевезення яких допускається у вагонах відкритого типу.

Цим же пунктом Правил унормовано, що вантажі, пойменовані та не пойменовані в додатку до цих Правил, можуть перевозитись у вагонах відкритого типу в разі застосування відправниками засобів пакування (м`які контейнери, спеціалізовані контейнери, ящики та інші засоби упаковки або тари, маса брутто яких більше 500 кг) або навалом/насипом з використанням вагонного вкладиша, якщо такий спосіб перевезення допускається стандартом або технічними умовами на продукцію.

Згідно з п. 4 названих Правил можливість транспортування у вагонах відкритого типу вантажів, зазначених у додатку, які містять дрібні фракції (частки, розмір яких не перевищує 13 мм), визначається відправником.

Відповідно до п. 5 Правил перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу.

Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу (п. 6 Правил).

Наявним у матеріалах справи актом форми ГУ-106 № 488 від 10.09.2021 підтверджується, що залізниця подала під завантаження вагон справний у технічному відношенні.

Згідно з накладною № 45895653 від 06.09.2021 завантаження вантажу у вагон здійснювалося вантажовідправником (графа 23), що також підтверджується й відомостями, занесеними до розділу «А» комерційного акту, у якому зазначено, що вантаж завантажено засобами відправника. Маса вантажу при завантаженні визначена відправником на вагонних вагах (100т).

Як уже зазначалося, зі Специфікації № 1 до договору поставки № 61/559 від 26.08.2021, наданої позивачем до матеріалів позовної заяви, вбачається, що крупність товару (вантажу, що перевозився) коливається в межах від 5 мм до 200мм.

Виходячи з наведених норм та встановлених обставин, саме на відправника покладалися оцінка придатності вагону на можливість транспортування у ньому вантажу, котрий містить дрібні фракції, а також вжиття додаткових заходів щодо виключення втрат вантажу на шляху прямування.

У силу ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Запроваджений наведеною нормою стандарт доказування вірогідності доказів полягає у необхідності співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, у результаті чого вбачається за можливе дійти висновку, що факти, які розглядаються, ймовірно мали місце, як про це стверджується стороною по справі. При цьому, важливим стає те, не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага, тобто домінування не у кількісному, а у якісному вимірі.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з положень наведених норм, суд вважає, що комерційний акт та акт про технічний стан вагону свідчать, що зафіксована нестача вантажу вірогідно мала місце через його просипання на шляху прямування у зв`язку з невжиттям вантажовідправником жодних заходів як з метою перевірки придатності вагону для перевезення вантажу, котрий містить дрібні франції, так і спрямованих на виключення його втрати на шляху прямування, як про те стверджує відповідач.

Натомість, сам по собі факт складання комерційного акту, яким аргументує свою вимогу позивач, не є беззаперечним свідченням того, що нестача вантажу виникла саме з вини перевізника, як і не виключає відповідальності вантажовідправника у тій частині, у якій вона покладається на нього відповідно до Статуту залізниць України та Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту).

Стосовно доводів відповідача про відсутність у матеріалах справи документів АТ «Нікопольський завод феросплавів», як відправника згідно з залізничною накладною, на підтвердження вартості вантажу суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що у правовідносинах з поставки товару, що виникли на підставі договору поставки № 61/559 від 26.08.2021, сторонами є постачальник - АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний завод», покупець - АТ "Запорізький завод феросплавів".

При цьому ч. 6 ст. 267 ГК України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як уже зазначалося вище, сторонами у договорі поставки № 61/559 від 26.08.2021 було досягнуто згоди стосовно того, що постачальник поставляє покупцю товар виробництва АТ «НФЗ», котре і виступає вантажовідправником останнього (п. п. 1.1, 2.1 договору).

Аналогічне положення визначене й п. 8 специфікації № 1 до договору.

Так, на підтвердження вартості вантажу позивачем до матеріалів справи, окрім вищеназваних договору та специфікації, наданий також рахунок № 4/09/21/61/559 від 06.09.2021, сформований та виставлений АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний завод».

Згідно з п. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", на яке посилається відповідач в апеляційній скарзі, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом з тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу, про що свідчить вставне слово "зокрема".

Отже, надані позивачем до матеріалів справи документи АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний завод» суд оцінює як належні та допустимі докази визначення вартості вантажу у розумінні п. 115 Статуту залізниць України.

Натомість, доводи відповідача про відсутність документів на підтвердження вартості вантажу саме від АТ «Нікопольський завод феросплавів» суд вважає наслідком буквального тлумачення вживаного у п. 115 Статуту залізниць України терміну «відправник», зробленого без урахування того, вантажовідправником вважається і вантажовласник (п. 6 Статуту залізниць України), котрий може й не здійснювати безпосереднє оформлення передачі вантажу до перевезення залізницею, але здійснює документальне оформлення господарської операції з постачання товару (вантажу), яка включає й складання документів щодо підтвердження кількості й вартості відправленого залізницею вантажу на виконання договору поставки.

Утім, відхилення судом даного доводу відповідача не може мати своїм наслідком ухвалення рішення про задоволення позову за встановленої відсутності вини залізниці у виникненні нестачі вантажу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у позові повністю.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.04.2023

СуддяМ.Є. Літвінова