ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року м. Дніпро Справа № 904/2693/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіної Е.В., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Схід Фінанс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 22.12.2022р.) по справі

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 42-А, ідентифікаційний код 38421401)

про стягнення 23 449,08 грн. заборгованості за послугу з централізованого опалення, 1 905,91 грн. інфляційних втрат, 923,46 грн. 3% річних, 66,16 грн. абонентського обслуговування

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", про стягнення з заборгованості на загальну суму 26 344,61 грн., з яких: 23 449,03 грн. заборгованість за послугу з централізованого опалення, за період з листопада 2019 р. по березень 2022 р.; 1 905,91 грн. інфляційні втрати, за загальний період з січня 2020 р. по липень 2022 р.; 923,46 грн. 3% річних, за загальний період з 01.01.2020р. по 31.07.2022р.; 66,16 грн. абонентське обслуговування, з листопада 2021 р. по липень 2022 р..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, а саме Позивач надав Відповідачу послуги з централізованого опалення за адресою: м. Кривий Ріг, мкрн. Гірницький, буд. 27, кв. 44, факт надання послуг підтверджується актами подачі теплоносія на будівлю та припинення подачі теплоносія на житловий будинок №27 по мікрорайону Гірницькому, а саме: акт від 08.04.2019р., про подачу теплоносія на будівлю; акт №218 від 01.11.2019р. про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт від 15.04.2020р., про подачу теплоносія на будівлю; акт №207 від 06.11.2020р., про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт №83 від 14.04.2021р., про подачу теплоносія на будівлю; акт №187 від 01.11.2021р., про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт №179 від 01.04.2022р., про подачу теплоносія на будівлю.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. позов задоволено - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 23 449,08 грн. заборгованості за послугу з централізованого опалення, 1 905,91 грн. інфляційних втрат, 923,46 грн. 3% річних, 66,16 грн. абонентського обслуговування та судовий збір, у сумі 2 481,00 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржником також заявлено клопотання про розгляд справи за участі його представника.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, що призвело до невірного винесення рішення.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно проігноровані доводи Відповідача, що право власності на нерухомість перейшло до нього внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя, а колишній власник квартири до цього моменту так і не звільнив квартиру, внаслідок чого протягом всього зазначеного періоду часу Відповідач, який фактично і юридично знаходиться в місті Києві, не може здійснювати свої права власника квартири (включаючи право володіння та користування нею, а рівно і можливість отримання та використання Відповідачем теплової енергії, яка надається Позивачем з метою опалення квартири).

Крім того, Скаржник вказує на те, що Позивачем не надано до суду першої інстанції заяви-приєднання до умов договору надання централізованого опалення, яка була б надіслана чи надана Відповідачу та підписана ним, що в свою чергу підтвердило б договірні відносини між сторонами у справі, а також відсутні будь-які рахунки від Позивача на ім`я відповідача, та докази оплати таких останнім.

Скаржник також звертає увагу суду апеляційної інстанції що Позивач в своєму розрахунку заборгованості за послугу з централізованого опалення не вказує ані вартості послуги, ані обсягу послуги.

Скаржник також вказує на те, що суд першої інстанції, необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання щодо залучення колишнього власника квартири до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача; необхідності виключення ТОВ "Схід Фінанс" із складу учасників цієї судової справи № 904/2693/22; заміни первісного відповідача по цій судовій справі № 904/2693/22 (ТОВ "Схід Фінанс") на належного відповідача (колишнього власника квартири) з можливістю подальшого закриття провадження по цій судовій справі 904/2693/22 на підставі норм п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить апеляційний суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022 по справі №904/2693/22 - залишити без змін, оскільки вважає, що судом першої інстанції досліджено та враховано всі фактичні дані та обставини справи і на підставі цього прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Зокрема, Товариство, з посиланням на ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначає на тому, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Зобов`язання відповідача оплатити фактично спожиті комунальні та експлуатаційні послуги виникає на підставі закону за фактом їх споживання.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023р. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", про розгляд справи №904/2693/22 з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " Схід Фінанс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р., для розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2023р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Схід Фінанс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. у справі №904/2693/22 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме, для надання суду доказів доплати судового збору, у розмірі 1 240 грн.50 коп..

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

7. Встановлені судом обставини справи

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира № 44, за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон Гірницький, будинок 27, належить на праві приватної власності з 15.10.2019р. Товариству з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за №3718, виданий 19.07.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О.; іпотечний договір, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за №4963, виданий 06.08.2007р., видавник: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М.

Позивач стверджує, що будинок № 27 розміщений в мкрн Гірницький у місті Кривому Розі є багатоповерховим та підключений до централізованої системи опалення, теплопостачання до якої здійснює АТ "Криворізька теплоцентраль", опалення квартири № 44, вказаного будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення централізовано, тому відповідач фактично з жовтня 2019 р. по липень 2022 р. отримував теплову енергію без укладення договору, що підтверджується актами подачі теплоносія на будівлю та припинення подачі теплоносія на житловий будинок № 27, а саме: акт від 08.04.2019р. про подачу теплоносія на будівлю; акт №218 від 01.11.2019р. про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт від 15.04.2020р. про подачу теплоносія на будівлю; акт №207 від 06.11.2020р. про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт №83 від 14.04.2021р. про подачу теплоносія на будівлю; акт №187 від 01.11.2021р. про припинення подачі теплоносія на будівлю; акт №179 від 01.04.2022р. про подачу теплоносія на будівлю.

За розрахунками Позивача, за період з 15.10.2019 р. по 31.07.2022р., АТ "Криворізька теплоцентраль" надано Відповідачу послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), на загальну суму 23 449,03 грн., а також плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р. становить 66,16 грн..

На підставі ст. 625 ЦК України, Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні втрати, за загальний період з січня 2020р. по липень 2022р. та 923,46 грн. 3% річних, за загальний період з 01.01.2020р. по 31.07.2022р..

Позивач зазначає, що Відповідач за поставлену теплову енергію не розрахувався та не сплатив плату за абонентське обслуговування, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, що і стало причиною виникнення спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога Позивача, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" заборгованості за спожиту без договору, у період з 15.10.2019р. по 31.07.2022р., теплову енергію, у розмірі 23 449,03 грн., інфляційні втрати, за загальний період з січня 2020 р. по липень 2022 р., 923,46 грн. 3% річних, за загальний період з 01.01.2020р. по 31.07.2022р.. В прохальній частині позовної заяви Позивач також просить суд стягнути з Відповідача плату за абонентське обслуговування, за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р., у розмірі 66,16 грн..

Задовольняючи позов, та стягуючи з відповідача на користь Позивача суму основного боргу та нараховані на суму боргу 3% річних, інфляційні, та плати за абонентське обслуговування, господарський суд виходив з того, що підставою для виникнення у Відповідача зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним, а тому заборгованість підлягає стягненню з Відповідача разом із сумами, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів з таким висновком частково погоджується, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігрів питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі -продажу.

Вказаним Законом також передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. ч. 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" 16.03.2017р. перетворено у Публічне Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В подальшому змінено тип товариства з Публічного Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що 14.05.2018р. внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011р. "Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", а саме об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста.

Таким чином, виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон Гірницький, будинок 27, є позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", з 15.10.2019р. є власником квартири №44, за адресою м. Кривий Ріг, мікрорайон Гірницький, будинок 27, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Квартира належить Товариству на праві приватної власності, на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за №3718, виданий 19.07.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О.; іпотечний договір, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за №4963, виданий 06.08.2007р., видавник: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М..

В розумінні Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

За твердженням Позивача, будинок № 27, розміщений в мкрн Гірницький у місті Кривому Розі є багатоповерховим та підключений до централізованої системи опалення, теплопостачання до якої здійснює АТ "Криворізька теплоцентраль", опалення квартири №44, вказаного будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення централізовано.

На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради №448 від 18.09.2019р., №466 від 16.09.2020р., №490 від 22.09.2021р., позивач вчасно розпочинав та своєчасно закінчував опалювальні сезони 2019 - 2022 років, що підтверджується актами подачі теплоносія на будівлю та припинення подачі теплоносія на житловий будинок №27 по мікрорайону Гірницькому.

Як вже зазначалось вище, в період з жовтня 2019 р. по липень 2022 р. Позивач здійснив постачання (централізованого опалення) на об`єкт Відповідача, а Відповідач спожив теплову енергію, без укладення договору, на загальну суму 23 449,03 грн., що підтверджується: актом від 08.04.2019р., про подачу теплоносія на будівлю; актом №218 від 01.11.2019р., про припинення подачі теплоносія на будівлю; актом від 15.04.2020р., про подачу теплоносія на будівлю; актом №207 від 06.11.2020р., про припинення подачі теплоносія на будівлю; актом №83 від 14.04.2021р., про подачу теплоносія на будівлю; актом №187 від 01.11.2021р., про припинення подачі теплоносія на будівлю; актом №179 від 01.04.2022р., про подачу теплоносія на будівлю.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги, оскільки від мереж централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Доказів оплати спожитої теплової енергії, за період з 15.10.2019р. по 31.07.2022р. на загальну суму 23 449,03 грн. матеріали справи не містять.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004р. визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Наведений закон втратив чинність з 01.05.2019р. згідно з Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017р.. Закон №2189-VІІІ введено в дію з 01.05.2019р. та він є чинним станом на час розгляду справи.

У позовній заяві Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, за період з 15.10.2019р. по 31.07.2022р.. Отже, у спірний період вже був чинний Закон №2189-VІІІ (з 01.05.2019р.).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у новій редакції передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Як свідчать матеріали справи, всупереч наведених вимог закону Відповідачем, в період з 15.10.2019р. по 31.07.2022р., не було укладено з Позивачем відповідний договір на постачання теплової енергії.

При цьому, доводи апелянта про відсутність договірних правовідносин, не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг, з огляду на наступне.

Так, укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

У п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплено право споживача на одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, тоді як п. 5 ч. 2 наведеної норми передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Верховний Суд у постановах від 26.04.2018р. у справі №904/6293/17, від 13.05.2019р. у справі №904/1057/18 та від 03.12.2019р. у справі №917/119/19 також дійшов висновку, що відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За вказаних обставин, спростовуються аргументи Скаржника щодо відсутності підстав для визнання споживача зобов`язаним сплатити вартість фактично спожитої теплової енергії, з огляду на відсутність укладеного відповідного договору.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Оскільки, в порушення вимог діючого законодавства, відповідач не сплатив надані послуги теплопостачання, у розмірі 23 449,03 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми заборгованості на користь Позивача.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дії Відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на встановлене судом прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання, обґрунтованими та правомірними є і висновки суду першої інстанції, про стягнення з Відповідача суми 3 % річних, у розмірі 923,46 грн., за загальний період з 01.01.2020р. по 31.07.2022р. та інфляційних втрат, в розмірі 1 905,91 грн., за загальний період з січня 2020 р. по липень 2022р., на підставі ст. 625 ЦК України.

Доводи Скаржника про те, що він не може здійснювати свої права власника квартири, включаючи право володіння та користування нею та те, що є він є неналежним відповідачем, оскільки ОСОБА_1 (попередній власник), з 15.10.2019р. і до цього часу, продовжує без належних на те правових підстав володіти та користуватись квартирою, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що з 15.10.2019р., власником квартири АДРЕСА_1 , є саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс".

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Вказаний припис покладає на власника обов`язок нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства, саме ТОВ "Схід Фінанс", як власник спірної квартири, є індивідуальним споживачем послуг з постачання теплової енергії у даній справі.

Посилання представника "Схід Фінанс" на необгрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині наданих позивачем розрахунків колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості.

Доводи апелянта про те, що при розгляді цієї справи, суд першої інстанції надав перевагу доводам Позивача у порівнянні із Відповідачем, чим порушив вимоги ст. 7 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, спростовуються наступним.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Частиною 1 ст.73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Докази Позивача, надані на підтвердження зазначених обставин, суд першої інстанції визнав більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування Відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача плати за абонентське обслуговування, за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р. у розмірі 66,16 грн., з огляду на наступне.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", Позивач просить суд стягнути з Відповідача плату за абонентське обслуговування, при цьому будь-якого обгрунтування підстав та обставин для стягнення вказаної плати позовна заява не містить.

При цьому, відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 2189-VIII, плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення плати за абонентське обслуговування, за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р. у розмірі 66,16 грн., є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначене є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на що звертав увагу апелянт, частково знайшли своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а зазначене рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення, яким позов підлягає частковому задоволенню.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду в частині стягнення плати за абонентське обслуговування зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в частині стягнення плати за абонентське обслуговування допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення частково помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову.

10. Судові витрати

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. у справі № 904/2693/22 в частині стягнення плати за абонентське обслуговування, за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р. у розмірі 66,16 грн. скасувати.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2022р. у справі № 904/2693/22 в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 23 449,03 грн. заборгованості за послугу з централізованого опалення, 1 905,91 грн. інфляційних втрат, 923,46 грн. 3% річних та 2 474,77 грн. витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції, про що видати наказ.

В задоволенні позовних вимог, про стягнення плати за абонентське обслуговування, за період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р., у розмірі 66,16 грн. відмовити. "

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" 13 грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Чус