ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.04.2023 Справа №914/242/23

За позовом:Фізичної особи-підприємця Филик Вікторії Зеновіївни, Львівська обл., м. Стрий
до відповідача:Стрийської міської ради, Львівська обл., м. Стрий
про:визнанання права на здійснення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді
Суддя Крупник Р.В. Секретар Шевчук О.О.
Представники сторін:
від позивача:Поврозник А.П. адвокат;
від відповідача:Кобко Т.В. представник.
ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ФОП Филик В.З. до Стрийської міської ради про визнання продовженою дії паспорта прив`язки стаціонарної тимчасової споруди.

Ухвалою від 17.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 13.02.2023.

В подальшому в підготовчих зсіданнях оголошувалася перерва до 27.02.2023 та 13.03.2023.

Ухвалою від 13.03.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 30.03.2023.

Ухвалою від 30.03.2023 прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну предмета позову та оголошено перерву до 10.04.2023.

У підготовче засідання 10.04.2023 представник позивачки з`явився, подав до суду письмові пояснення (вх. №8892/23 від 10.04.2023).

Представник відповідача в засідання 10.04.2023 з`явився, подав до суду відзив на заяву про зміну предмета позову (вх. №8564/23 від 05.04.2023), у якому просить закрити провадження у справі у зв`язку із підвідомчістю спору суду адміністративної юрисдикції. На його переконання, визначальним критерієм віднесення даної справи до юрисдикції адміністративного суду є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.

В засіданні 10.04.2023 представником відповідача оголошено усне клопотання про закриття провадження у справі з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши відповідні доводи відповідача та заслухавши пояснення і аргументи представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, у постанові ВПВС від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 (пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог.

Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За змістом статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Натомість, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як зазначив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 у справі №1/1063-15/330а до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

В постанові від 13.11.2019 у справі №755/9215/15-ц ВПВС зазначила, що публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачка звернулася з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) про визнання за ФОП Филик В.З. права на здійснення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді встановлені відповідно до паспорта прив`язки стаціонарної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. Валова (біля буд. 7Б) реєстраційний №102 продовженим на період карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та три місяці після його завершення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що строк дії паспорту прив`язки №102 від 18.12.2017 було продовжено відповідачем до 31.12.2020. В грудні 2020 позивачка звернулася до відповідача з заявою про повторне продовження дії паспорту прив`язки, до котрої додала всі необхідні документи. Однак, у встановлені законом строки вказана заява не була розглянута і рішення про відмову щодо такого продовження не приймалося.

Відтак, враховуючи принцип мовчазної згоди відповідача, а також беручи до уваги приписи п. 2-1 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» про те, що документи дозвільного характеру, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) вважаються такими, дію яких продовжено на відповідний період і протягом трьох місяців з дня його закінчення, на думку позивачки дія паспорту прив`язки №102 від 18.12.2017 є продовженою і вона вправі здійснювати підприємницьку діяльність в тимчасовій споруді, встановленій на підставі цього паспорту.

Таким чином, з наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання права, що виникає із господарських відносин. Відповідний позов поданий на захист цивільного (речового) права позивачки і обраний нею спосіб захисту своїх прав, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (ст. 20 ГК України).

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на це, суд доходить висновку, що спір у справі №914/242/23 не може бути розглянутий та вирішений в порядку адміністративного судочинства, а тому у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 13, 20, 182-183, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Стрийської міської ради про закриття провадження у справі.

2. Ухвала набирає законної сили порядку ст. 235 ГПК України.

Веб-адреса сторінка суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2023.

Суддя Крупник Р.В.