ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/94/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофорс Трейд (65088, Одеська обл., м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 92/94, офіс 311, )

про стягнення 24306,61 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Воробйова А.О., діє в порядку самопредставництва

від відповідача: Макаров І.М, адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофорс Трейд про стягнення 24306,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача було виявлено перевищення нормативу вагових параметрів та складено відповідний акт та здійснено нарахування плати за проїзд, що складає ціну позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 16.02.2023 об 11:00. У судовому засіданні 16.02.2023 судом у протокольній формі оголошено перерву до 15.03.2023.

24.02.2023 за вх.№6004/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- відповідач зазначає, що за результатами перевірки було складено акт №029860 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 10.09.2020, який зареєстрований Державною службою України з безпеки на транспорті №79815/20/18-20 від 11.09.2020, що свідчить про те, що акт про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 10.09.2020 було складено саме 11.09.2020; також акт №229300 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.09.2020 зареєстрований Державною службою України з безпеки на транспорті №79808/20/18-20 від 11.09.2020, що свідчить про те, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 10.09.2020 було складено саме 11.09.2020;

- відповідач вказує, що ТОВ Агрофорс Трейд взагалі було не відомо про цю ситуацію, тому що водієві ніхто не повідомив про те, що було виявлено перевищення нормативно вагових параметрів, а також працівники Державної служби України з безпеки на транспорті не пропонували водієві розписуватись в актах, писати пояснення чи отримувати документи про перевищення нормативних вагових параметрів;

- відповідач зауважує, що ТОВ Агрофорс Трейд дізнався про цю ситуацію, коли було відкрито виконавче провадження та був накладений арешт на рахунки і задля того, щоб забезпечити роботу компанії, ТОВ Агрофорс Трейд сплатило адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.;

- відповідач зазначає, що 27.01.2023 адвокатом Макаровим І.М. було надіслано адвокатський запит до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області щодо інформації, з приводу того, яке саме вимірювальне або зважувальне обладнання використовувалось працівниками Управління Укртрансбезпеки при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу MAN TGX, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ; 13.02.2023 було отримано письмову відповідь на адвокатський запит, в якому вказано, що зважування проводилось на автоматичному приладі для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі 030T - AS2 - PWIA зав. №421 та дата останньої повірки обладнання, яким було проведено габаритно ваговий контроль транспортного засобу, чинне до 22.04.2021, також до відповіді на адвокатський запит додана копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.04.2020;

- відповідач вказує, що перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом проводилась в присутності водія ТОВ Агрофорс Трейд ОСОБА_1 та у водія була наявна товарно-транспортна накладна №4 від 10.09.2020, в якій вказано, що пункт навантаження є смт. Турбів, Вінницької області та маса брутто на момент повного навантаження складала 42,700 т, а на момент вигрузки вантажа маса брутто складала 42,500 т;

- на думку відповідача транспортний засіб марки MAN TGX - 18.440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL SN 24, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 здійснював перевезення сипучого вантажу, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі та при гальмуванні. Також результати вимірювання не можна вважати достовірними, оскільки воно проводились один раз без врахування товарно-транспортної накладної №4 від 10.09.2020.

10.03.2023 за вх.№7649/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач вказує:

- щодо посилань відповідача, обґрунтовуючи позицію товарно-транспортною накладною, позивач наголошує на тому, що Верховний Суд в постанові від 31.07.2019 у справі №802/518/17-а дійшов висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу; товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, тому посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до товарно-транспортної накладної, з урахуванням ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортних засобів, вважає необґрунтованими;

- щодо сипучого вантажу позивач зазначає, що вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення; кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення. Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил при транспортуванні вантажів слід дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України. Отже, на думку позивача, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого або іншого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Також жодним законодавчим чи нормативним актом не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних або наливних вантажів;

- позивач зауважує, що за змістом товарно-транспортної накладної позивач перевозив вантаж (пшениця), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху заборонено. Головною метою такої заборони збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування та внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків. Отже, позивач вказує, що чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Таким чином, відповідачем у відзиві на позов не наведено переконливих підстав для відмови у задоволенні позову, зазначені заперечення не спростовують позовних вимог, а позиції є хибними та такими, що не заслуговують на увагу.

У судовому засіданні 15.03.2023 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 04.04.2023 о 09:50.

31.03.2023 за вх.№10533/23 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийнято судом до розгляду. У поданих запереченнях відповідач вказує:

- відповідач зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, яка була чинна на момент проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.09.2020, був визначений перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, зокрема, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах - товарно-транспортна накладна; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом. Тому, на думку відповідача, результати вимірювання не можна вважати достовірними, оскільки воно проводились один раз без врахування товарно-транспортної накладної №4 від 10.09.2020; ТОВ Агрофорс Трейд взагалі було не відомо, про що ситуацію тому, що водієві ніхто не повідомив про те, що було виявлено перевищення нормативно вагових параметрів, а також працівники Державної служби України з безпеки на транспорті не пропонували водієві розписуватись в актах, писати пояснення чи отримувати документи про перевищення нормативних вагових параметрів;

- відповідач вказує, що водій, здійснюючи вантажне перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, дотримувався встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а результати вимірювання вважає не достовірними, так як за результатами товарно-транспортної накладної №4 від 10.09.2020 маса брутто на момент повного навантаження складала 42,700 т, а на момент вигрузки вантажа маса брутто складала 42,500 т. Також відповідач вважає, що позивач у відповіді на відзив не навів переконливих підстав для задоволення позову, а посилання є хибними та такими, що не заслуговують на увагу.

У судовому засіданні 04.04.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

У судове засідання 04.04.2023 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Справа №916/94/23 розглядалась судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України та оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом та оголошеним загальнодержавним карантином, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 04.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Між тим, повний текст рішення складено 13.04.2023 у зв`язку з наслідками введенням в м. Одесі екстрених відключень електроенергії через масовані атаки країни-агресора, обстріл об`єктів критичної інфраструктури, тривалу відсутність електроенергії у суді, нестабільність в роботі системи діловодства.

Розглянувши матеріали справи заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

10.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на підставі направлення на рейдову перевірку №002154 від 07.09.2020 проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та на 423 км а/д Стрий-Знам`янка було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN TGX, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

За результатом перевірки складено:

- акт №229300 від 10.09.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано порушення: перевезення вантажу згідно ТТН з перевищенням вагових показників, а саме: перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм без відповідного дозволу, з перевищенням встановленого п.22.5 ПДР вагових норм на 13,0 %; в графі пояснення водія зазначено: водій ОСОБА_1 від пояснень відмовився;

- талон про зважування №12412 від 10.09.2020;

- довідку №03036 від 10.09.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зафіксовано наступні навантаження на осі: 1) 6,880 т; 2) 10,860 т; 3) 9,095 т; 4) 8,550 т; 5) 9,480 т; повна маса транспортного засобу склала 44,865 т;

- акт №029860 від 10.09.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в п.8 якого відображено: нормативно допустима повна маса - 44 т, фактична повна маса - 44,865 т; в п.10 якого відображено осьові навантаження: нормативно допустиме осьове навантаження - 11 т, 11 т, 24 т, та фактичне - 6,880 т, 10,860 т, 27,12 т; в графі підпис водія зазначено: водій від отримання другого примірника відмовився;

- розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №229300 від 10.09.2020, згідно ТТН від 10.09.2020 №04, відповідно до якого всього до сплати - 741,96 євро та зазначено необхідність провести оплату протягом 30 календарних днів в гривневому еквіваленті до офіційного курсу НБУ на момент розрахунку.

В матеріалах справи наявна товарно-транспортна-накладна №04 від 10.09.2020, в якій визначено автомобільного перевізника - ТОВ Агрофорс Трейд та, зокрема, визначено, що масу брутто - 42,700 т.

В матеріалах справи наявне свідоцтво №П33М873905820 про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки - 030Т-АS2-PWIA, чинне до 22.04.2021.

За наданими позивачем показниками валютного ринку, що містяться на офіційному сайті Національного банку України станом на 10.09.2020, курс гривні до 1 євро становив 31,768 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів MAN TGX 18.440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL SN 24, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за ТОВ Агрофорс Трейд.

26.10.2020 в.о. начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено постанову №221469 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою стягнуто з ТОВ Агрофорс Трейд штраф у сумі 1700 грн.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №99 від 30.11.2020 про сплату ТОВ Агрофорс Трейд 17000 грн. штрафу відповідно до постанови №221469 від 26.10.2020.

Листом від 24.09.2020 позивач повідомив відповідача про необхідність сплати 24306,61 грн. нарахованої плати за проїзд в термін до 10.10.2020. Доказів сплати відповідачем заявленої до стягнення суми матеріали справи не містять.

Несплата відповідачем заявленої до стягнення суми стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Закон України Про автомобільний транспорт (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту та відповідно до ст. 6 якого визначено, що Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України; Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 29 Закону України Про дорожній рух (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок) (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з п/п 3-4 п.2 Порядку великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (Офіційний вісник України, 2001, №41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

За п.3 Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.21 Порядку (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У відповідності до п.п. 26-28 Порядку кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

За п.30 Порядку плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно з п.31 Порядку при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази. Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

У відповідності до п.п. 37, 41 Порядку учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством. Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно з ч.3 ст. 5, ст. 7 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За ч.1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з ч.3 ст. 225 ГК України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

При цьому визначення розміру заподіяних збитків відповідно до способу, передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом, не суперечить чинному законодавству. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №926/16/19.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №820/1203/17 та від 12.02.2020 у справі №917/210/19 звернула увагу на те, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, відповідач - ТОВ Агрофорс Трейд є власником транспортного засобу, відносно якого було проведено габаритно-ваговий контроль, за результатом якого складено передбачені Порядком №879 документи та встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Розмір плати за проїзд визначено позивачем відповідно до вимог зазначених вище норм Порядку №879, сума якої становить 741,96 євро в гривневому еквіваленті станом на 10.09.2020. Перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку про його правомірність. Відповідачем зазначений розрахунок методологічно або арифметично не спростовано.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд вказує, що відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває в його власності та не надано також доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування суми збитків, встановивши правомірність розрахунку заявленої суми, господарський суд дійшов висновку про підставність та необхідність задоволення заявлених Державною службою України з безпеки на транспорті позовних вимог про стягнення з відповідача до Державного бюджету України 24306,61 грн.

Посилання відповідача на те, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 10.09.2020 було складено саме 11.09.2020 та на те, що водієві ніхто не повідомив, що було виявлено перевищення нормативно вагових параметрів, а працівники Державної служби України з безпеки на транспорті не пропонували водієві розписуватись в актах, писати пояснення, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема, визначення працівниками позивача в актах дати їх складання та внесення працівниками позивача в складені документи даних з документів водія. Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем було вказано, що перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень проводилась в присутності водія ТОВ Агрофорс Трейд. Також господарський суд не приймає до уваги доводів відповідача про недостовірність результатів вимірювання, оскільки в матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, яке станом на момент проведення вимірювання було чинне. Інші доводи відповідача не створюють підстав для звільнення відповідача від відповідальності за перевищення нормативу вагових параметрів, що в даному випадку допущено відповідачем та встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофорс Трейд (65088, Одеська обл., м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 92/94, офіс 311, ) на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 24306 /двадцять чотири тисячі триста шість/ грн. 61 коп.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофорс Трейд (65088, Одеська обл., м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 92/94, офіс 311, ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, ) 2481 /дві тисячі чотириста вісімдесят одну/ грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2023 р.

Суддя Ю.С. Бездоля