СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

21 квітня 2023 року м. Харків Справа № 917/154/15

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Медуниця О.Є., розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15,

за позовом: Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава, в інтересах держави в особі:

1. Міністерства оборони України, м. Київ,

2. Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", м.Київ,

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп", м.Полтава,

2. Приватного підприємства "УкрБізнесКонсалтінг", м.Полтава,

3. Фізичної особи-підприємця Філь Ніни Сергіївни, м. Полтава,

4. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", м.Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", м. Полтава,

2. ОСОБА_2 , м. Полтава,

3. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

4. Фонд державного майна України, м. Київ,

5. ОСОБА_3 , м. Київ,

6. Приватне підприємство "ГУД МАРКЕТ ДЕМАНД", м.Київ,

7. Приватне підприємство "КОНСТРАКТ-РЕАЛТІ", м.Київ,

про - визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі-Позивач-1) та Державного підприємства Міністерства оборони України Укрвійськбуд (далі-Позивач-2) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрінвест-груп (далі-Відповідач-1), Приватного підприємства УкрБізнесКонсалтінг (далі- Відповідач-2), Фізичної особи-підприємця Філь Ніни Сергіївни (далі-Відповідач-3), Приватного підприємства ЧІК та Публічного акціонерного товариства Діамантбанк (далі -Відповідач-4) про визнання за державою в особі Міністерства України права власності на нерухоме майно, а саме нежитловий будинок літера А-2, загальною площею 763,2кв.м. по АДРЕСА_1 і витребування шляхом вилучення у Відповідачів часток власності у нежитловому будинку літера А-2, загальною площею 763,2кв.м. та передачі майна державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд в особі філії державного підприємства Міністерства оборони України Укрвійськбуд Полтавська філія.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.04.2015 року у справі №917/154/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. у справі №917/154/15 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.04.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. скасовано в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрінвест-груп, Приватного підприємства УкрБізнесКонсалтінг, Фізичної особи-підприємця Філь Ніни Сергіївни та Публічного акціонерного товариства Діамантбанк, а справу направлено на новий розгляд в цій частині позовних вимог до Господарського суду Полтавської області. У частині відмови у задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства ЧІК рішення Господарського суду Полтавської області від 16.04.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.09.2016 у справі №917/154/15 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі №917/154/15 рішення Господарського суду Полтавської області від 29.09.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування шляхом вилучення від Приватного підприємства УкрБізнесКонсалтінг частки майна в розмірі 11/50, загальною вартістю 141375,83грн., реєстраційний номер 11591435 від 04.10.2005р. у нежитловому будинку, літера А-2, цегляному за адресою: м.Полтава, вул. Фрунзе, 6, загальною площею 763,2кв.м. та передання Державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд - скасовано та припинено в цій частині позовних вимог провадження у справі. В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 29.09.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017 у справі №917/154/15 рішення Господарського суду Полтавської області від 29.09.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018р. (а.с.а.с.168-182 т.14) у справі №917/154/15, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 (а.с.а.с.84-110 т.22) та постановою Верховного Суду від 18.02.2020 (а.с.а.с.45-59 т.23),залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , позов задоволено частково, визнано за Державою Україна, в особі Міністерства оборони України, право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будинку номер 6 (літ.А-2), по вулиці Європейській (Фрунзе) у м. Полтаві, загальною площею 708,8 кв.м. (згідно з переліком, наведеним у рішенні). Витребувано шляхом вилучення від Товариства з обмеженою відповідальністю Укрінвест-груп нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2), по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтаві, загальною площею 66,5 кв.м., реєстраційний номер 01 (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 7/100 частки даного нежитлового будинку та передано державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд в експлуатацію. Витребувано шляхом вилучення від Товариства з обмеженою відповідальністю Укрінвест-груп нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2), по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтаві, загальною площею 364,7 кв.м., реєстраційний номер 11591891, (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 37/100 частки даного нежитлового будинку та передано державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд в експлуатацію. Витребувано шляхом вилучення від Публічного акціонерного Товариства Діамантбанк нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2), по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтаві, загальною площею 277,6 кв.м., реєстраційний номер 28081417 (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 28/100 частки даного нежитлового будинку та передано державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд в експлуатацію. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрінвест-груп судовий збір у розмірі 44458,37 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Діамантбанк до Державного бюджету України - судовий збір у розмірі 28621,63 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог до приватного підприємства УкрБізнесКонсалтінг та Фізичної особи-підприємця Філь Ніни Сергіївни - закрито.

ОСОБА_1 , що є особою, яка не брала участь у справі, але вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки (далі-Заявник), у лютому 2023 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати означене рішення та закрити провадження у даній справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Заявником також було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15 та клопотання про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 року означену апеляційну скаргу залишено без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга, зокрема на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. До клопотання чи заяви мають бути подані докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги, з огляду на приписи ст. 119 ГПК України, повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Так, відповідно до матеріалів справи, заявник апеляційної скарги не є учасником даної справи та сама апеляційна скарга на рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15 подана лише 23.02.2023 року, тобто зі значним (більш ніж на 4 роки) пропуском процесуального строку для її подання, встановленого ч. 1 ст. 256 ГПК України.

При цьому, клопотання Заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження спірного рішення не містило обставин поважності причин пропуску передбаченого законом процесуального строку на апеляційне оскарження. Означене клопотання обґрунтовувалося лише посиланням Заявником на приписи та вимоги ст. ст. 242, 256 ГПК України, а також на факт отримання означеного рішення 06.02.2023 року за клопотанням самого заявника, поданого напередодні.

Разом з тим, зазначене обґрунтування судом було визнано не достатнім та не беззаперечним, оскільки Заявник не був учасником справи на момент винесення оспорюваного рішення суду, отже вимоги вищенаведених норм щодо пов`язування моменту вручення йому копії рішення суду з початком перебігу строку на апеляційне оскарження без дослідження питання про обставини, коли він дізнався про існування такого рішення, не можуть бути застосовані.

Проте, клопотання Заявника не містило посилання на час та обставини обізнання з існуванням зазначеного судового рішення, що зумовило подання клопотання про необхідність отримання копії судового рішення саме в лютому 2023 року.

Враховуючи означене, судом апеляційної інстанції було надано Заявнику можливість зазначити про наявність обґрунтованих та поважних причин пропуску передбаченого законом процесуального строку, про Заявник такою можливістю не скористався, відповідного обгрунтування не надав.

За змістом доводів Заявника, якими він обгрунтовує порушення своїх прав оскаржуваним рішенням, він посилається на прийнятя викладених в цьому рішенні висновків, що є преюдиційними при розгляді цивільної справи №552/2803/20, де він бере участь як відповідач, отже це зумовило необхідність подання даної апеляційної скарги.

Досліджуючи відповідні доводи Заявника в контексті з`ясування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, судовою колегією встановлено, що в низці судових рішень в зазначеній цивільній справі №552/2803/20, зокрема, в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2021 року, що постановлено за участю Заявника, міститься посилання на встановлені в межах даної гоподарської справи №917/154/15 обставини, при цьому, оскражуване рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року на зазначений момент вже навіть набрало законної сили.

За таких обставин є беззаперечним той факт, що принаймі у червні 2021 року Заявник знав про існування оскаржуваного рішення та мав можливість звернутися до суду у розумний строк з метою отримання його копії та подання апеляційної скарги.

Отже визначена Заявником причина пропуску строку на апеляцційне оскарження означеного рішення визнається судовою колегією неповажною, інших причин Заявник не наводить.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Порядок сплати судового збору та ставки судового збору визначаються Законом України Про судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про судовий збір судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до п. 2.4. ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що судом вирішено вимоги майнового характеру про витребування майна та визнання права власності, при цьому характер спору є господарським, оскільки спірне майно є нежитловим приміщенням.

Відповідно до частини 4 статті 6 ЗУ Про судовий збір, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що заявник принципово оскаржує рішення суду першої інстанції в повному обсязі, а не лише щодо належної йому частини майна, тому він має сплатити судовий збір у розмірі 109 620,00 грн (73 080,00 х 150%).

Разом з тим, до апеляційної скарги, в порушення вимог п. 2 ч.3 ст. 258 ГПК України, не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, оскільки апелянтом додано докази часткової сплати судового збору в розмірі 13 420,00 грн (квитанція № ПН3041 від 21 лютого 2023 року).

Проте, Заявником до апеляційної скарги додане клопотання про зменшення судового збору, в обґрунтування якого ним було зазначено, що сума судового збору, що підлягає сплаті, складає 109 620,00 грн, що є непомірно великою сумою для фізичної особи. Крім того, він одночасно наполягає, що належна йому частина майна коштує в десять разів менше від предмета спору. Також, заявник наголошував, що його дохід становить лише 6 900,00 грн на місяць, а на його утриманні перебувають особа, з якою він проживає однією сім`єю без шлюбу, а також, троє дітей і матір пенсійного віку, за якими апелянт зобов`язаний піклуватись згідно норм сімейного законодавства.

Також Заявник просив суд застосувати до вирішення означеного клопотання норми цивільно-господарського процесуального законодавства, оскільки він є фізичною особою.

Проте, означене вимога Заявника не заснована на законі, оскільки спір за своєю природою має господарський характер та звернення фізичної особи з апеляційною скаргою на судове рішення, яким такий спір вирішено - означеного не спростовує.

Відповідно до вимог ч.2 ст.123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є, зокрема, члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті .

Саме на вищезазначені обставини посилався Заявник, як на підставу до зменшення розміру судового збору.

Колегією суддів було зазначено, що особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд апеляційної інстанції наголосив, що у розумінні положень чинного господарського процесуального законодавства визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно унеможливлює сплату нею судових витрат.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про відстрочення від сплати судового збору, зменшення розміру, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах Княт проти Польщі (Kniat v. Poland) від 26.07.2015, Єдамскі та Єдамска проти Польщі (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2015).

Отже, заявляючи клопотання про зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, заявникам слід надавати докази важкого майнового стану, відсутності необхідних коштів на банківських або депозитарних рахунках, а також інформацію контролюючих органів про виплачені доходи, відомості про відсутність рухомого чи нерухомого майна, цінні папери, тощо.

Так, на підтвердження свого фінансового стану заявник надав суду докази, зокрема, Довідку від ТОВ ТВ АГРО, зі змісту якої вбачається,що ОСОБА_1 дійсно працював на посаді директора з 09 листопада 2016 року по 08 листопада 2022 року, його середньомісячна заробітна плата за останні 6 місяців роботи складала 6 900,00 грн.

Проте, означена довідка не є належним доказом на підтвердження обставини того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу Заявника, оскільки відображає лише частину від передбаченого нормою закону доходу Заявника.

Посилання заявника апеляційної скарги на підпункт "г" п.2 ч.1 ст. 8 Закону України Про судовий збір колегією суддів були визнані необґрунтованими, так як заявник апеляційної скарги не є позивачем в даній справі, а особою, права якої, на думку самого Заявника, є порушеними означеним судовим рішенням.

Отже, для вирішення питання щодо забезпечення принципу доступу до суду Заявника в передбаченому законом порядку, що гарантує дотримання вимог п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", в забезпечення балансу між правами та законними інтересами сторін у даній справі та уникнення надмірного матеріального тягаря на Заявника, колегія суддів запропонувала останньому надати належний доказ розміру отриманого річного доходу за попередній, тобто за 2022 рік.

Проте, такого доказу судовій колегії надано не було, отже клопотання Заявника щодо зменьшення судового збору задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, заявник апеляційної скарги мав надати до суду апеляційної інстанції докази здійснення доплати судового збору в розмірі 96 200,00 грн.

Крім того, в означеній ухвалі, судова колегія зазначила, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі. Вимоги до надсилання копії апеляційної скарги сторонам у справі встановлено ст. 259 ГПК України, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Таким чином, належними та допустимими доказами надсилання копії скарги іншій стороні у справі можуть бути зокрема опис вкладення поштового відправлення, належним чином оформлена розписка іншої сторони про отримання копії скарги, інший документ тощо, що може бути прийнятий судом як доказ надіслання саме копії апеляційної скарги іншій стороні (Постанова КГС ВС від 16.09.2021 у справі №916/662/20).

При цьому апеляційний суд відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч. 4 ст. 236 ГПК України враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.12.2020 року зі справи №911/4670/13, де зазначено, що чинне господарське процесуальне законодавство чітко визначає коло випадків, коли копії заяви, скарги чи клопотання разом з копіями доданих до них документів мають надсилатися учасникам справи саме листом з описом вкладення і наразі такі випадки стосуються виключно позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги.

Проте, в матеріалах апеляційної скарги відсутні докази на підтвердження дотримання заявником приписів п.3 ч.3 ст.258 та ст.259 ГПК України, адже апелянтом до апеляційної скарги додано лише фіскальні чеки з АТ УКРПОШТА, але не надано доказів - описів вкладення до цінних листів про надсилання копії апеляційної скарги і додатків до неї іншим учасникам у справі.

Частиною 2 статті 260 ГПК встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, та відповідно апеляційну скаргу було залишено без руху.

Вищезазначене стало підставою постановлення судом ухвали від 02 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15 без руху, з наданням останньому 10-ти денного строку з дня отримання означеної ухвали для усунення відповідних недоліків.

Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

З матеріалів справи вбачається, що копію означеної ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 року засобами поштового зв`язку надіслано на зазначену в апеляційній скарзі адресу апелянта та отримано ним 21.03.2023 року, а тому останнім днем на усунення недоліків було 31.03.2023 року (включно).

Проте, у встановлений судом строк від апелянта так і не надійшла відповідна заява про усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі суду від 02.03.2023 року.

Разом з тим, оскільки в ухвалі судової колегії від 02.03.3023 року не було вирішено клопотання Заявника щодо зменьшення судового збору, а лише наданий строк для надання належних доказів заявлених ним обставин, судова колегія, задля забезпечення принципу правової визначеності, вважає за необхідне надати Заявнику додатковий строк для реалізації можливості оплатити судовий збір, а також надати можливість навести інші причини пропуску строку на апеляційне оскарження відповідно до вимог ч.3 ст.260 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, 258, 260 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Фізичної особи ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15 .

Визнати неповажною причину пропуску строку Фізичною особою ОСОБА_1 на апеляційне окарження рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15.

Надати Фізичній особі ОСОБА_1 додатковий строк в 5 (п`ять) днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення визначених в ухвалі недоліків, а саме - сплати судовий збір у зазначеному розмірі та зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі №917/154/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.Є. Медуниця