номер провадження справи 22/134/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 Справа № 908/2470/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

За участю представників сторін:

від позивача Єлисеєв С.С., ордер АР № 1100883 від 10.10.2022

від відповідача Валько В.С., ордер АР № 1109917 від 10.01.2023; Бикова О.А., директор

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2470/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю РУФ Білдинг (Профспілок майдан, буд. 2, кв. 2, м. Запоріжжя, 69005)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кратейя (пр. Соборний, буд. 160, м. Запоріжжя, 69005)

про стягнення 593 504,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 28.11.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю РУФ Білдинг до Товариства з обмеженою відповідальністю Кратейя про стягнення 593504,11 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

У період з 19.10.2020 по 01.04.2021 ОСОБА_1 , являючись директором та засновником ТОВ Кратейя, яка на той час надавала бухгалтерські послуги ТОВ РУФ Білдинг та мала електронні ключі від його клієнт-банку, безпідставно перерахувала на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 593504,11 грн., згідно перелічених платіжних доручень. В той же час, вказані у платіжних дорученнях договори та угоди між сторонами фактично не були укладені, також не було укладено правочинів на відповідні господарські операції у спрощений спосіб. Отже, перерахування ТОВ РУФ Білдинг на рахунок відповідача коштів у загальному розмірі 593504,11 грн. було здійснено без достатньої правової підстави. Претензія про повернення вказаних коштів, що надсилалася відповідачу, була проігнорована останнім та залишилась без задоволення. З посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, позивач вважає, що отримані відповідачем грошові кошти мають бути стягнені з відповідача як безпідставно набуті.

У письмовому поясненні, що надійшло до суду 30.12.2022, позивач зазначив, що ОСОБА_1 фактично надавала бухгалтерські послуги ТОВ РУФ Білдинг без оформлення з нею трудових відносин в період 2019-2021 років. У зв`язку з чим, надати документи про призначення її на посаду бухгалтера, на виконання ухвали суду від 12.12.2022, не вбачається за можливе. Крім того, прокурором Вознесенівської окружної прокуратури Іванніковою А.І. здійснюється супровід кримінального провадження № 0000093 від 17.01.2022 за обвинувальним висновком відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні є директор ТОВ РУФ Білдинг ОСОБА_2 . В матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту ОСОБА_1 від 17.02.2022, повідомлення про підозру та обвинувальний акт, в якому вона зазначає, що її місце роботи головний бухгалтер ТОВ РУФ Білдинг.

У відповіді на відзив, що надійшла 01.02.2023, зазначено про безпідставність доводів, викладених у відзиві. У відповіді на адвокатський запит від прокуратури надійшла відповідь, що договір № 1/23/9 від 01.09.2020 та будь-яка документація до цього договору не вилучалась в ході обшуку 17.02.2022, а первинна бухгалтерська документація, що була вилучена в ході обшуку 17.02.2022, була повернута ОСОБА_1 17.05.2022. Тобто, відповідач свідомо наводить неправдиві відомості. Набуття ТОВ Кратейя товару від інших контрагентів не свідчить про передання цих ТМЦ до ТОВ РУФ Білдинг, не стосується предмета доказування та не спростовує аргументи позивача. Платіжні доручення не є правочином та не замінюють його. Посилання в призначенні платежу на договір не свідчить про його укладення.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що позивач згідно платіжних доручень вісім разів перерахував грошові кошти відповідачу на підставі договору № 01/23/9 від 01.09.2020, який вказано в платіжних дорученнях, як призначення платежу. Вказане спростовує твердження позивача щодо відсутності між сторонами відповідних правовідносин. Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 надавала бухгалтерські послуги позивачу не відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними доказами. Відповідач орендував у ТОВ «НВВЦ «Гандікап» частину приміщення по вул. Перемоги, 95 у м. Запоріжжі. 17.02.2022 за вказаною адресою СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проведено обшук, в ході якого вилучено документацію ТОВ Кратейя із контрагентами, у т.ч. з ТОВ РУФ Білдинг. Через вказані обставини, наразі відповідач не має оригіналу договору, за яким позивач перерахував відповідачу кошти. Разом з тим, відповідачу відомо, що ТОВ РУФ Білдинг використовувало у своїй господарській діяльності ТМЦ, які йому було поставлено ТОВ Кратейя, зокрема, використано при виконанні договорів підряду з КЕВ м. Запоріжжя (договір підряду № 05/11-20 від 05.11.20202) та з Запорізьким обласним центром зайнятості (договори підряду № 276 від 23.11.2020, № 209 від 16.09.2020, № 178 від 04.08.2020, № 210 від 16.09.2020). Стверджує, що претензії від позивача відповідачем отримано не було.

13.02.2023 відповідачем подано до суду, зокрема, копію договору поставки № 1/23/9 від 01.09.2020, яка, як зазначено в клопотанні про надання додаткових доказів, що надійшло до суду 13.02.2023, була отримана лише 09.02.2023.

У підготовчому засіданні 09.03.2023 представник відповідача зазначив, що не надає на вимогу ухвали суду від 16.02.2023, оригінал договору поставки № 1/23/9 від 01.09.2020 через відсутність у відповідача такого оригіналу.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 05.12.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2470/22 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі № 908/2470/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.01.2023; зобов`язано позивача надати (витребувано): докази надання ОСОБА_1 бухгалтерських послуг ТОВ РУФ Білдинг у період з 19.10.2020 по 01.04.2021; докази наявності у ОСОБА_1 у спірний період з 19.10.2020 по 01.04.2021 електронних ключів від клієнт-банку ТОВ РУФ Білдинг; докази щодо повноважень ОСОБА_1 на надання бухгалтерських послуг ТОВ РУФ Білдинг.

Ухвалою суду від 10.01.2023 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю Кратейя процесуальний строк для подання відзиву із доказами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього позивачу протягом 10 днів з дня проведення даного підготовчого засідання (до 20.01.2023 включно). Підготовче засідання відкладено на 26.01.2023.

Ухвалою суду від 26.01.2023, на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, з власної ініціативи суду продовжено в справі № 908/2470/22 строк підготовчого провадження на 30 днів до 13.03.2023 включно. Відкладено підготовче засідання на 16.02.2023.

Ухвалою суду від 16.02.2023 відкладено підготовче засідання на 09.03.2023; витребувано у відповідача оригінал договору поставки № 1/23/9 від 01.09.2020. Витребуваний доказ зобов`язано відповідача подати в підготовче засідання, призначене на 09.03.2023.

Ухвалою суду від 09.03.2023 закрито підготовче провадження у справі № 908/2470/22. Призначено справу до судового розгляду по суті на 06.04.2023.

Протокольною ухвалою від 06.04.2023 у судовому засіданні, згідно усного клопотання представника відповідача, оголошувалась перерва до 11.04.2023.

У судове засідання 11.04.2023 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача Бикова О. у судовому засіданні 11.04.2023 заявила, що фактично не надавала бухгалтерські послуги ТОВ РУФ Білдинг, не мала електронних ключів від клієнт-банку, не мала повноважень на надання бухгалтерських послуг ТОВ РУФ Білдинг.

Представник відповідача Валько В. у судовому засіданні 11.04.2023 зазначив про обрання позивачем неналежного виду захисту своїх прав та інтересів, оскільки має звертатися за відшкодуванням до особи, яка її заподіяла, а не до відповідача з мотивів безпідставності отримання грошових коштів. Позовні вимоги не підлягають задоволенню через суперечливу поведінку позивача, що виключає стягнення спірних коштів, як безпідставно набутих. Адже, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

У судовому засіданні 11.04.2023 судом справу розглянуто по суті, підписано та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

Товариством з обмеженою відповідальністю РУФ Білдинг, , перераховано на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю Кратейя, , грошові кошти у загальній сумі 593504,11 грн. згідно з платіжними дорученнями: № 35 від 01.04.2021 на суму 300,00 грн. (проведено банком 01.04.2021), № 14 від 13.01.2021 на суму 330000,00 грн. (проведено банком 13.01.2021), № 275 від 25.11.2020 на суму 43200,00 грн. (проведено банком 25.11.2020), № 261 від 13.11.2020 на суму 65500,00 грн. (проведено банком 13.11.2020), № 248 від 30.10.2020 на суму 7504,11 грн. (проведено банком 30.10.2020), № 246 від 29.10.20201 на суму 30000,00 грн. (проведено банком 29.10.2020), № 245 від 27.10.2020 на суму 27000,00 грн. (проведено банком 27.10.2020), № 242 від 22.10.2020 на суму 55000,00 грн. (проведено банком 22.10.2020), № 240 від 19.10.2020 на суму 35000,00 грн. (проведено банком 19.10.2020).

В платіжних дорученнях у призначенні платежу зазначено: «плата за ТМЦ згідно договору № 1/23/9 від 01.09.2020 року».

03.11.2022 позивач листом з описом вкладення (поштове відправлення № 790) надіслав на адресу відповідача претензію вих. № б/н від 01.11.2023, в якій зазначив про перерахування у період з 19.10.2020 по 01.04.2021, згідно перелічених платіжних доручень, грошові кошти у загальному розмірі 593504,11 грн. Просив протягом 7 днів з дня отримання претензії повернути на його рахунок безпідставно отримані грошові кошти у сумі 593504,11 грн.

Відповідь на претензію в матеріалах справи відсутня.

Відповідачем надано до матеріалів справи копію протоколу обшуку від 17.02.2022 слідчого СВ ВП № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, згідно якого проведено обшук у м. Запоріжжі, вул. Перемоги, 95-А/35 (в рамках матеріалів досудового розслідування за № ЄРДР № 000093), в ході якого виявлено, зокрема, документацію на 358 арк.

ТОВ Кратейя, згідно договору оренди № 01/04/21 від 01.04.2021, орендує у ТОВ «НВВЦ «Гандікап» частину приміщення площею 43,6 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 95-А.

Згідно відповіді Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області від 30.01.2023 вих. № 52-3101-22, наданої на звернення представника позивача, Вознесенівською окружною прокуратурою м. Запоріжжя здійснюється підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 000093 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час проведення досудового розслідування 17.02.2022 слідчим було проведено обшук за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 95-А. У ході проведення обшуку було вилучено документацію на 358 арк. Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що договір № 1/23/9 від 01.09.2020 та будь-яка документація до нього слідчим не вилучалась. Вилучені документи 17.05.2022 були повернуті обвинуваченій ОСОБА_1 , серед повернутих документів договору № 1/23/9 від 01.09.2020 також не було і в матеріалах кримінального провадження він відсутній.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію договору поставки № 1/23/9 від 01.09.2020 (надійшов до суду на його електронну пошту 13.02.2023), укладеного між ТОВ Кратейя (продавець) та ТОВ РУФ Білдинг (покупець). Згідно п. 1.1 даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати товари у власність покупця та надати послуги доставки, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість). Згідно п. 2.2, право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент передачі товару покупцю, що засвідчується підписом в видатковій накладній уповноваженого представника покупця.

Оригінал вказаного договору відповідачем суду не надано, представник відповідача в судовому засіданні 09.03.2023 зазначив про відсутність у відповідача оригіналу такого договору.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ГПК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. 2. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно п. 1.30 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні», який був чинним на момент перерахування грошових коштів відповідача, платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Платіжні доручення, згідно яких позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у загальній сумі 593504,11 грн. не є первинними документами відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, оскільки підтверджують лише факт перерахування грошових коштів та не дозволяють встановити, чи була проведена господарська операція насправді.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору поставки № 1/23/9 від 01.09.2020.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Представником відповідача було заявлено про відсутність у нього оригіналу договору № 1/23/9 від 01.09.2020. Належних доказів на підтвердження знаходження оригіналу даного договору в інших осіб, у тому числі вилучення договору слідчими органами, тощо, відповідачем суду не надано.

Представник позивача заперечив укладення договору № 1/23/9 від 01.09.2020.

Враховуючи наведене, подана відповідачем копія договору № 1/23/9 від 01.09.2020 не береться судом до уваги в якості доказу. Твердження позивача щодо підроблення відповідачем даного договору судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними та достатніми доказами.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 викладена така правова позиція: кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 924/1338/19.

Відповідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Доказів укладення між сторонами договору № 1/23/9 від 01.09.2020 сторонами суду не подано.

Матеріали справи не містять та сторонами не подано доказів передання відповідачем позивачу товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) на суму 593504,11 грн. чи будь-яку іншу суму в рамках перерахованої за спірними платіжними дорученнями.

Посилання відповідача на видаткові накладні, за якими останнім передано позивачу певний товар (товарно-матеріальні цінності) судом до уваги не приймаються, оскільки в усіх видаткових накладних (а.с. 119-122 т. 1) міститься посилання на договір поставки № 21/09-1 від 29.09.2020, який не є предметом розгляду у даній справі та не підтверджує передання позивачу товару згідно спірних платіжних доручень. Договір поставки № 21/09-1 від 29.09.2020, на який міститься посилання у вказаних видаткових накладних, не є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення між сторонами договору № 1/23/9 від 01.09.2020.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Відповідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів у загальному розмірі 593504,11 грн., перерахованих позивачем згідно з зазначеними вище платіжними дорученнями, оскільки докази укладення договору № 1/23/9 від 01.09.2020 та/чи передання відповідачем позивачу товарно-матеріальних цінностей на вказану суму в матеріалах справи відсутні. Зазначення в платіжних дорученнях посилання на договір № 1/23/9 від 01.09.2020 не спростовує висновків суду.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

У постанові Верховного Суду від 11.03.2023 у справі № 548/741/21 зазначено, що тлумачення норм ст. 1212 ЦК України свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Як зазначено вище, відповідачем не надано доказів передання позивачу товару на суму 593504,11 грн., доказів оплати даної суми як попереднього платежу за майбутні поставки ТМЦ, доказів укладення між сторонами відповідного договору купівлі-продажу (поставки). Відповідачем також не доведено підставності та законності утримання ним грошових коштів у сумі 593504,11 грн.

У даному випадку суд не вбачає суперечливості поведінки позивача, судом враховано, що між сторонами існували господарські відносини, відтак, контрагент-відповідач та, відповідно, його платіжні реквізити, були відомі позивачу.

Відповідач стверджував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови в позові. Суд зазначає, що у даному випадку, перерахування коштів здійснювалося юридичною особою ТОВ РУФ Білдинг на користь юридичної особи ТОВ Кратейя, що не заперечено та не спростовано останнім. Судом, у даному випадку, не встановлено неналежності відповідача, обраний позивачем спосіб захисту встановлено законом.

Доказів сплати позивачу суми 593504,11 грн. матеріали даної справи не містять та відповідачем не подані.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 593504,11 грн. заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню.

6. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір у сумі 8902,56 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Оскільки відповідачем не подано будь-яких доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, наразі судом не вирішується питання щодо стягнення з відповідача таких витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кратейя (пр. Соборний, буд. 160, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РУФ Білдинг (Профспілок майдан, буд. 2, кв. 2, м. Запоріжжя, 69005, ) 593504 (п`ятсот дев`яносто три тисячі п`ятсот чотири) грн. 11 коп. та 8902 (вісім тисяч дев`ятсот дві) грн. 56 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 18 квітня 2022.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко