РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2023Справа № 910/13756/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго"

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"»

про стягнення 1 266 316,66 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Айдинян А.В. за довіреністю від 19.09.2022 року;

від відповідача: Берестовенко О.М. (згідно з витягом з ЄДРПОУ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 1 266 316,66 грн., з яких: 1 005 600,00 грн. - основний борг, а також 233 772,09 грн. - інфляційні втрати та 26 944,57 грн. - 3 % річних, нарахованих за несвоєчасну оплату поставленого за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару на суму 1 005 600,00 грн. у період з 17.01.2022 року по 08.12.2022 року.

Крім того, у наведеному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" у порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України просило суд зазначити про нарахування 3 % річних на суму боргу до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за укладеним між сторонами 10.09.2021 року договором на постачання товару № 53-123-01-21-07128 зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась вищевказана заборгованість та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат у наведеному розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2022 року відкрито провадження у справі № 910/13756/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.01.2023 року.

19.12.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 16.12.2022 року № 16-12-3/22 про участь його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 18.01.2023 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року вищенаведене клопотання позивача задоволено.

29.12.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 22.12.2022 року № 32/1204, в якому останній вказав про необґрунтованість розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки оплата за договором мала відбуватися протягом 45 робочих днів після постачання товару та виконання позивачем всіх умов пунктів 3.2, 6.1 Договору, в тому числі проходження товаром вхідного контролю (24.11.2021) та реєстрації відповідної податкової накладної (29.11.2021). Крім того, відповідач вказав про відсутність його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання.

06.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" від 05.01.2023 року № 05-01-2/23 на відзив на позовну заяву, в якій останнє, зокрема, зазначило про те, що відсутність вини не може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

11.01.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 11.01.2023 року № 32/43 про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

У підготовчому засіданні 18.01.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою відповідачу встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 30.01.2023 року, підготовче засідання відкладено на 01.02.2023 року.

31.01.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 31.01.2023 року № 32/128 про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, обґрунтована воєнною ситуацією, станом небезпеки у Миколаївській області, систематичним оголошенням повітряних тривог на території Миколаївської області, де знаходиться підприємство відповідача, а також перебування всього персоналу ВП "Південноукраїнська АЕС" під час таких тривог у безпечному місці (укритті).

У підготовчому засіданні 01.02.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/13756/22 продовжено на 30 днів, та відмовлено у задоволенні заяви відповідача від 31.01.2023 року № 32/128 про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2023 року підготовче провадження у справі № 910/13756/22 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 22.03.2023 року.

У судовому засіданні 22.03.2023 року оголошувалася перерва до 12.04.2023 року.

03.04.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог від 03.04.2023 року № 03-04-1/23, в якій останній просив суд стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» грошові кошти у загальному розмірі 1 266 316,66 грн., з яких: 1 005 600,00 грн. - основний борг, а також 235 259,83 грн. - інфляційні втрати, нараховані за несвоєчасну оплату поставленого за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару на суму 1 005 600,00 грн. у період з лютого по листопад 2022 року включно, та 25 456,83 грн. - 3 % річних, нарахованих за несвоєчасну оплату поставленого за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару на суму 1 005 600,00 грн. у період з 04.02.2022 року по 08.12.2022 року.

05.04.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача від 05.04.2023 року № 32/435, в яких останній вказав про необґрунтованість здійснених позивачем нарахувань 3 % річних, а також виклав правову позицію щодо порядку оплати відповідачем товарів з російської федерації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" про уточнення позовних вимог від 03.04.2023 року № 03-04-1/23, яка фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог до 235 259,83 грн. в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат (замість зазначеного у позовній заяві - 233 772,09 грн.) та одночасно заявою про зменшення розміру позовних вимог до 25 456,83 грн. в частині стягнення з відповідача 3 % річних (замість вказаного у позові - 26 944,57 грн.), залишено без розгляду.

У судовому засіданні 12.04.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у наведеному судовому засіданні вказав про необґрунтованість здійснених позивачем розрахунків та відсутність вини Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» у простроченні виконання спірного зобов`язання.

У судовому засіданні 12.04.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.09.2021 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (постачальник) було укладено договір на постачання товару № 53-123-01-21-07128 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а останній, у свою чергу, - прийняти і оплатити товар - код CPV 38430000-8 по ДК 021:2015 - Детектори та аналізатори (Гранулометричний аналізатор) у кількості, асортименті і за цінами, зазначеними у специфікації № 1 (додаток до Договору № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2020 року.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відповідними печатками.

У пункті 2.1 Договору сторони погодили, що загальна вартість товару є твердою та складає разом: 1 088 000,00 грн. без ПДВ; крім того ПДВ 20 %: 217 600,00 грн.; всього з ПДВ: 1 305 600,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2 цієї угоди за даним Договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток до Договору № 1) та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 6.1 цього Договору.

За умовами пункту 3.3 Договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Разом із тим, згідно з пунктом 3.2 Договору з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про довірчі послуги" у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- документ, що підтверджує якість товару (згідно ТС.0.0014.0110).

За змістом пункту 6.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкцій № П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і № П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", та відповідно до вимог Стандарту державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2021 (даний Стандарт є загальнодоступним в електронному вигляді і знаходиться на офіційному сайті ДП НАЕК "Енергоатом" в розділі Стандарти НАЕК "Енергоатом" за адресою: http:www.energoatom.com.ua/ua/about-6/company_standards-82).

Відповідно до пункту 13.1 Договору останній вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31.12.2022 року включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач відповідно до наявної у матеріалах справи копії підписаної між сторонами без будь-яких заперечень чи зауважень видаткової накладної від 11.11.2021 року № 13 поставив відповідачу погоджений між цими контрагентами товар загальною вартістю 1 305 600,00 грн. (разом з ПДВ), що відповідає загальній ціні Договору.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки продукції свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов укладеного між сторонами Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач отриманий товар оплатив лише частково, перерахувавши Товариству з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" згідно з платіжним дорученням від 13.09.2022 року № УВТК/2203 грошові кошти в сумі 300 000,00 грн. та заборгувавши таким чином останньому 1 005 600,00 грн.

Враховуючи наведені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" звернулося до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 2.2 Договору оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток до Договору № 1) та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 6.1 цього Договору.

З аналізу змісту наведених пунктів Договору вбачається, що відповідач має здійснити розрахунок за продукцію протягом 45 робочих днів з моменту настання усіх встановлених Договором умов: фактичної поставки продукції разом з пакетом документів, оформлення та реєстрації постачальником в ЄРПН відповідної електронної податкової накладної, а також проходження товаром процедури вхідного контролю відповідача.

Згідно з пунктом 7.1.4 Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2017 (розміщеному в електронному вигляді на офіційному сайті ДП "НАЕК "Енергоатом" за відповідним посиланням у мережі Інтернет: https://www.energoatom.com.ua/parts/pdf-file/sou/SOU_NAEK_038_2021.pdf) у разі надходження продукції на склад, представники зберігача та закупника здійснюють приймання продукції від постачальника відповідно до вимог, викладених у договорі на закупівлю або в іншому документі, згідно з яким здійснено закупівлю. У цьому випадку перевіряється супровідна документація та проводиться приймання продукції за кількістю.

За умовами пункту 7.3.7 Стандарту оцінка продукції за якістю та комплектністю в обсязі технічного огляду проводиться на відповідність її умовам договору (контракту) на закупівлю, а також супровідним документам про відповідність (сертифікат якості, паспорт, формуляр, свідоцтво про виготовлення, план якості, рахунок-фактура, специфікація тощо). Контрольовані параметри, які підтверджуються під час проведення ВК-1, перелічені в Б.3.1 додатку Б та повинні бути регламентовані процедурами ВК продукції.

З матеріалів справи вбачається, що поставка позивачем на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" товару за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 на суму 1 305 600,00 грн. була фактично здійснена 15.11.2021 року, а відповідна податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 29.11.2021 року. Означені обставини підтверджуються наданими позивачем копіями видаткової накладної від 11.11.2021 року № 13 з відповідною відміткою від 15.11.2021 року, а також податкової накладної від 11.11.2021 року разом з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН 29.11.2021 року. У той же час, за наявними у матеріалах справи документами вхідний контроль поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару було пройдено 24.11.2021 року, що визнається обома сторонами та жодним учасником справи не ставиться під сумнів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що останнім днем строку оплати поставленого відповідачу за означеною видатковою накладною товару є 03.02.2022 року (45-й робочий день після постачання товару, проходження ним вхідного контролю та оформлення і реєстрації відповідної податкової накладної в ЄРПН), тоді як першим днем прострочення оплати цього товару є 04.02.2022 року.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Судом враховано, що у специфікації № 1 та видатковій накладній від 11.11.2021 року № 13 виробником товару, що поставлявся відповідачу, зазначено ТОВ Науково-виробниче підприємство "ТЕХНОПРИБОР", москва, рф.

З огляду на наведене суд звертає увагу на таке.

За приписами підпунктів 5, 10 частини 1 статті 4 Закону України "Про санкції" (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законами №114-IX від 19.09.2019 та №808-IX від 17.07.2020) видами санкцій згідно з цим Законом є, зокрема, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом.

Судом прийнято до уваги, що особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178, яка набрала чинності 19.10.2022 року.

Пунктом 2 цієї постанови Уряду встановлено, що:

- замовникам забороняється здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг у: громадян Російської Федерації/Республіки Білорусь (крім тих, що проживають на території України на законних підставах); юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства Російської Федерації/Республіки Білорусь; юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація/Республіка Білорусь, громадянин Російської Федерації/Республіки Білорусь (крім тих, що проживають на території України на законних підставах), або юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства Російської Федерації/Республіки Білорусь;

- замовникам забороняється здійснювати публічні закупівлі товарів походженням з Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком товарів, необхідних для ремонту та обслуговування товарів, придбаних до набрання чинності цією постановою;

- звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1254), а також договір про закупівлю, всі додатки та зміни до нього оприлюднюються замовником протягом 90 днів з дня припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, якщо замовником не оприлюднено такий звіт, договір про закупівлю, всі додатки та зміни до нього до набрання чинності цією постановою;

- закупівлі товарів, робіт і послуг, що розпочаті до набрання чинності цією постановою, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цією постановою.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами у справі був укладений 10.09.2021 року, тобто до початку введення правового режиму воєнного стану в Україні та до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178, а тому положення такої постанови та підпункти 5, 10 частини 1 статті 4 Закону України "Про санкції" до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року № 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" встановлено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами), за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" () є юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України, відповідно до відкритих даних публічного реєстру юридична особа не містить серед своїх членів, учасників, власників громадян російської федерації.

Матеріали справи не містять доказів придбання товару, що поставлявся відповідачу за спірною накладною у фізичних осіб - громадян російської федерації; юридичних осіб, що зареєстровані за законодавством російської федерації, або юридичних осіб, що створені відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації.

За вищезазначеного вбачається, що мораторій, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року № 187, не підлягає до застосування до даних спірних правовідносин та до позивача в даних конкретних правовідносинах.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2022 року № 426 "Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації", яка набрала чинності з 09.04.2022 року, встановлено заборону ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з російської федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний товар був ввезений в Україну до 24.02.2022 року, оскільки його поставлено відповідачу за спірною видатковою накладною ще в листопаді 2021 року.

Посилання відповідача на пункт 5 Протоколу засідання комісії щодо ризиків співпраці з учасниками/контрагентами в умовах воєнного стану від 13.09.2022 року № 7, що нібито стосується Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго", суд не приймає до уваги, оскільки, відповідач не вказав, ким виданий такий протокол, тоді як з відкритих джерел суд позбавлений можливості самостійно встановити такі обставини.

Суд також звертає увагу на те, що відповідач згідно з платіжним дорученням від 13.09.2022 року № УВТК/2203 самостійно (у добровільному порядку) перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" частину вартості спірного товару на суму 300 000,00 грн.

Зважаючи на вищенаведені обставини, враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 1 005 600,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, фактично не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 26 944,57 грн., нарахованих за несвоєчасну оплату поставленого за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару на суму 1 005 600,00 грн. у період з 17.01.2022 року по 08.12.2022 року. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" просило суд стягнути з відповідача 233 772,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму основного боргу протягом означеного періоду.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За таких обставин, зважаючи на встановлену під час розгляду справи дійсну дату початку прострочення відповідачем оплати поставленого за спірною видатковою накладною товару, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 25 456,83 грн., нараховані за несвоєчасну оплату поставленого за видатковою накладною від 11.11.2021 року № 13 товару на суму 1 005 600,00 грн. у період з 04.02.2022 року по 08.12.2022 року.

Водночас заявлена позивачем у позовній заяві сума інфляційних втрат у розмірі 233 772,09 грн. не перевищує розрахованої судом суми вказаних компенсаційних виплат за дійсний період прострочення.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" підлягає 3 % річних у розмірі 25 456,83 грн. та інфляційні втрати в сумі 233 772,09 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 1 487,74 грн. 3 % слід відмовити.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем або доказів належного виконання ним своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати поставленого товару.

Оскільки, як зазначалось вище, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки щодо оплати поставленого йому товару, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" підлягають частковому задоволенню.

Разом із тим, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" у порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України просило суд зазначити у рішенні суду про здійснення нарахування 3 % річних на суму боргу з 09.12.2022 року до моменту виконання рішення в частині основного боргу, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних на залишок основного боргу за договором на постачання товару від 10.09.2021 року № 53-123-01-21-07128, починаючи з 09.12.2022 року до моменту повної оплати основного боргу за цим правочином, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (65007, Одеська область, місто Одеса, вулиця Ватутіна Генерала, будинок 14; ) 1 005 600 (один мільйон п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 25 456 (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. 83 коп. 3 % річних, 233 772 (двісті тридцять три тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 09 коп. інфляційних втрат, а також 18 972 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2023 року в справі № 910/13756/22, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на суму основного боргу в розмірі 1 005 600,00 грн., починаючи з 09.12.2022 року до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (65007, Одеська область, місто Одеса, вулиця Ватутіна Генерала, будинок 14; ).

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.04.2023 року.

Суддя В.С. Ломака