ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 Справа № 917/289/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович

Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулася Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" про визнання виконавчого напису № 16438 від 07 липня 2021 року про стягнення 39559,35 грн, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач також заявив до відшкодування 2684 грн витрат на сплату судового збору та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідач у клопотанні від 27.02.2023 (вхід. № 2611 від 01.03.2023) не погоджується із загальною сумою витрат на правову допомогу та просить суд її зменшити до 2000 грн; відповідач зазначає, що після задоволення позовних вимог позивач не позбавляється заборгованості за кредитним договором; позивач тимчасово позбавляється примусового стягнення боргу за кредитним договором до отримання ТОВ "Бізнес Позика" судового рішення про стягнення з позивача заборгованості у позовному порядку; реальне значення справи для позивача полягає в отриманні певної відстрочки у виконанні взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 цей позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М.

Ухвалою від 27.02.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/289/23 за цим позовом, визнав справу малозначною, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича, Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гуріну Тетяну Вікторівну.

Про відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується направленням 28.02.2023 копії ухвали від 27.02.2023 на їх офіційні електронні адреси (а.с.48), направленням копії ухвали третій особі - Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. 05.04.2023 засобами поштового зв`язку, заявами позивача та третьої особи від 28.02.2023 та від 02.03.2023 про отримання ухвал безпосередньо в приміщенні суду (а.с.49-50), клопотання відповідача від 27.02.2023.

На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області 28.02.2023 суд розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи (а.с.47).

Ухвала від 27.02.2023 оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 28.02.2023 (за реєстровим номером 109209483).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження сторони суду не надали.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

07.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16438 (а.с.20), про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 38909,35 грн - загальної суми заборгованості за кредитним договором № 085528-ПО1-004 від 16.10.2020, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 22523,35 грн та простроченою заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом 16386,00 грн; а також 650,00 грн - плата за вчинення напису.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» подало заяву № 303742/2021 про примусове виконання вказаного виконавчого напису до Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни (а.с.19).

28.08.2021 Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т. В. прийняла постанову № ВП 66634639 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 16438 від 07.07.2021 (а.с.22-23).

Позивач у позові прохає визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем нотаріусу не було надано всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, відповідач не надав нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

За правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662) перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Плати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21.

За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Пунктом 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 07.07.2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Договір № 085528-ПО1-004 від 16.10.2020 про надання кредиту (а.с.21), за яким вчинено спірний виконавчий напис, не є нотаріально посвідченою угодою, а тому не може бути підставою для вчинення виконавчого напису.

Відтак, нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а позов - задовольнити.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі, до яких включив 2684,00 грн витрат на сплату судового збору та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 2684,00 грн судового збору за банківською квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 17.02.2023 (а.с.16). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 20.02.2023 (а.с.38).

Згідно з ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

У позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно якого планував понести 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с.7).

У підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надані такі докази:

- свідоцтво від 20.02.2023 про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Карауловим О. О. (а.с. 35);

- ордер від 17.02.2023 на надання адвокатом Карауловим Олександром Олексійовичем правничої (правової) допомоги позивачу (а.с.34);

- договір про надання правової допомоги № 07/2023 від 07.02.2023, укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом Карауловим Олександром Олексійовичем (адвокатом) (а.с.30-31).

За умовами п. 1.1. договору від 07.02.2023 клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

У п.4.3. договору від 07.02.2023 вказано, що за надання правової допомоги, клієнт сплачує на офіційний рахунок адвоката гонорар за наступною тарифікацією: за правову допомогу у межах виконавчих проваджень № 66634639, 66155181, за судове представництво у межах оскарження виконавчих написів нотаріусів, клієнт сплачує на рахунок адвоката гонорар - 4000 гривень за оскарження напису у межах виконавчого провадження № 66634639 та 4000 гривень за оскарження напису у межах виконавчого провадження № 66155181.

До матеріалів справи позивач надав детальний опис робіт та розрахунок наданих послуг, виконаних адвокатом Карауловим О. О. (а.с.32), де сторони підтвердили надання адвокатом таких послуг: надання первинної усної консультації клієнту, роз`яснено порядок та законодавчу можливість звернутися до суду за захистом прав та порушених інтересів - 1 година - вартість 500,00 грн; підготовка та написання позовної заяви в інтересах клієнтки про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - 4 години - вартість 3000,00 грн; підготовка та написання детального опису робіт за договором про надані й правової допомоги та здійснення розрахунку - 1 година - вартість 500,00 грн.

По квитанції від 11.02.2023 позивач сплатив адвокату 4000,00 грн за надання правової допомоги (а.с.33).

Відповідач подав клопотання (вхід. № 2611 від 01.03.2023) про зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. В обґрунтування заяви посилається на те, що після задоволення позовних вимог, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач не позбавляється заборгованості за Кредитним договором; підготовка цієї справи до розгляду в суді, не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду щодо застосування норми права, що був зроблений у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Як зазначено у частинах 1-3 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами до говору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4-5 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчис лення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 02.06.2014, суд, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). У рішенні "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 ЄСПЛ зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Нормами ч. 6 ст. 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз чинного господарського процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

До такого висновку прийшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Визначені у детальному описі послуги з надання первинної консультації щодо можливості звернення до суду мають організаційний характер, є складовими підготовки позову та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Таким чином, вказані послуги не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, яким має керуватися суд при визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідні правові позиції викладені у постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі № 320/5284/19.

Отже, вказані витрати відшкодуванню окремо не підлягають.

Визначені у детальному описі послуги з підготовки та написання детального опису робіт за договором про надані й правової допомоги та здійснення розрахунку - 1 година, по часу є завищеними, оскільки розрахунок не складний та займає 1 сторінку, ці послуги охоплюються послугою із складення позовної заяви та додатків до неї.

Суд також враховує необхідність дотримання принципу розумності витрат (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №320/5284/19).

Суд погоджується із твердженням відповідача, що сума заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є не співмірною зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг позивачу та є завищеною. Суд враховує, що дана справа є малозначною та нескладною, не потребує значного часу для дослідження законодавства.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечень сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що наведеними у частинах 57, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Отже, суд вважає за доцільне зменшити належні до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу адвоката у вказаній господарській справі до 2000,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 16438 від 07 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ідентифікаційний код 41084239) 38909,35 грн - загальної суми заборгованості за кредитним договором № 085528-ПО1-004 від 16.10.2020, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 22523,35 грн та простроченою заборгованістю по несплаченим відсоткам за користування кредитом 16386,00 грн; а також 650,00 грн - плати за вчинення напису.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 41084239) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2684 грн 00 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору, 2000 грн 00 коп. відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 18.04.2023.

Суддя Т. М. Безрук