РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2023Справа № 910/9942/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/9942/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цілісний майновий комплекс 103» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 19-А)

до Фізичної особи-підприємця Бугаєнка Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 50 615,24 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Цілісний майновий комплекс 103» до Фізичної особи-підприємця Бугаєнка Ігоря Івановича про стягнення 50 615,24 грн, з яких: 14 003,23 грн заборгованості з орендної плати та комунальних платежів, що утворилася протягом строку дії договору оренди, 684, 76 грн - інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму боргу за період з вересня 2021 року по січень 2022 року, 177,25 грн 3% річних за період з 31.08.2021 по 31.01.2022, а також 35 750, 00 грн неустойки, нарахованої за період з 01.09.2021 по 31.01.2022 на підставі ст. 785 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9942/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.09.2020 між ТОВ «Цілісний майновий комплекс 103» (орендодавець) та ФОП Бугаєнком І.І. (орендар) було укладено договір оренди № 249, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування (далі - оренду) нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, 103 (складське приміщення), площею 55,00 кв.м.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору приміщення передається орендарю на підставі акту приймання-передачі приміщення, у якому повинні бути зазначені розмір площі, місце розташування. Акт приймання-передачі приміщення складається і підписується сторонами на дату фактичної передачі приміщення орендарю.

Після закінчення строку оренди або у випадку дострокового припинення або розірвання договору, орендар зобов`язується передати орендодавцю приміщення, що орендується, протягом 3 днів з моменту закінчення строку дії цього договору по Акту приймання-передачі приміщення. У випадку прострочення виконання зобов`язання повернути приміщення орендодавцю в зазначений у даній статті термін, орендар зобов`язаний здійснювати оплату усіх платежів, передбачених даним договором, до моменту фактичного звільнення приміщення і його передачі орендодавцю (п. 2.5 договору).

За змістом п. 2.7 договору приміщення, що орендується вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами і скріплення печатками акту приймання-передачі приміщення.

Обов`язок по складанню акту приймання-передачі приміщення, покладається на ту сторону, яка передає орендоване приміщення. Сторони Договору зобов`язується забезпечити явку уповноважених осіб для підписання акту приймання-передачі приміщення (п. 2.8 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк оренди - строк користування приміщенням, зумовлений строком дії договору, з урахуванням дострокового розірвання чи припинення відповідно до умов даного договору.

Положеннями п. 4.2 договору сторони погодили, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент підписання його сторонами та закінчується після повернення приміщення, яке орендується орендарем орендодавцю, що оформляється Актом приймання-передачі приміщення.

Відповідно до умов даного договору орендар сплачує орендодавцю плату за користування приміщенням - орендну плату (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.2 договору при його укладенні сторони засвідчують, що орендодавець повідомив, а орендар отримав інформацію про те, що орендоване приміщення належить на праві власності орендодавцю і про те, що орендар може користуватися послугами електропостачання (далі по тексту - комунальні послуги). За отримані комунальні послуги орендар компенсує орендодавцю понесені ним витрати відповідно до погодженої вартості таких послуг у сервісній угоді (додаток 1), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 9.1 договору розмір орендної плати за 55,00 кв. м площі приміщення складає: 3575,00 грн., у тому числі ПДВ (20 %) - 595,83 грн. Вартість оренди 1 кв. складає: 65,00 грн з ПДВ на місяць.

За змістом п. 9.3 договору, якщо інше не передбачено договором, оплата за користування приміщенням сплачується орендарем один раз на місяць, не пізніше 10-го числа поточного місяця, за який здійснюється оплата.

Для зручності орендаря орендодавець до 5-го числа кожного місяця виставляє рахунок орендареві (п. 9.4 договору).

Відповідно до п. 9.5 договору, якщо до настання зазначеного вище терміну оплати орендної плати відповідний рахунок не буде отриманий орендарем, орендар повинен оплатити за оренду приміщення згідно договору. Неотримання орендарем рахунка (несвоєчасне його отримання) не є підставою для несплати або затримки оплати орендної плати за договором.

Договір згідно з п. 20.1 останнього набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін, зазначеними в преамбулі на першій сторінці тексту договору, та діє до 31.08.2021.

У силу п. 23.6 договору по закінченні строку оренди орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю протягом 3 (трьох) робочих днів у стані не гіршому, ніж воно було отримано в оренду і з урахуванням нормативного зносу.

Повернення приміщення орендарем і його передача орендодавцю здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується сторонами (п. 23.7 договору).

У випадку прострочення виконання зобов`язань повернути приміщення орендодавцю в зазначений у даній статті термін орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 5 (п`яти) % від розміру орендної плати за останній місяць та неустойку в розмірі, що передбачений ч. 2 ст. 785 ЦК України. За цим договором строк нарахування вказаної неустойки та позовної давності щодо неї встановлюються та складають 3 роки (п. 23.8 договору).

У випадку прострочення виконання зобов`язання повернути приміщення орендодавцю в зазначений у даній статті термін орендар зобов`язаний здійснювати оплату всіх платежів, передбачених цим договором, до моменту фактичного звільнення приміщення і його передачі орендодавцю (п. 23.9 договору).

Як вбачається з наявного у матеріалах справи акта приймання - передачі до договору оренди № 249, 22.09.2020 на виконання умов вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 55,00 кв.м за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 103 (складське приміщення).

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами були підписані акти виконання робіт (надання послуг) № 2144 від 30.09.2020 на суму 1 072,50 грн, №2145 від 30.09.2020 на суму 63,80 грн, № 2373 від 31.10.2020 на суму 3 575,83 грн, № 2374 від 31.10.2020 на суму 217,11 грн, № 2607 від 30.11.2020 на суму 3 575,83 грн, № 2608 від 30.11.2020 на суму 288,05 грн.

Крім цього, позивачем були складені на направлені на адресу відповідача акт виконання робіт (надання послуг) № 2848 від 31.12.2020, згідно з яким орендна плата за грудень 2020 року складає 3 575,83 грн, акт виконання робіт (надання послуг) № 2849 від 31.12.2020, згідно з яким компенсація витрат по електропостачанню до приміщення за грудень 2020 року становить 1874,32 грн, № 234 від 31.01.2021 на суму 3 575,83 грн, № 235 від 31.1.01.2021 на суму 892,40 грн, № 352 від 28.02.2021 на суму 3 575,83 грн, № 353 від 28.02.2021 на суму 118,85 грн, № 595 від 31.03.2021 на суму 3 575,83 грн, № 596 від 31.03.2021 на суму 175,50 грн, № 860 від 30.04.2021 на суму 3 575,83 грн, № 861 від 30.04.2021 на суму 790,40 грн, № 1085 від 31.05.2021 на суму 3 575,83 грн, № 1086 від 31.05.2021 на суму 35,00 грн, № 1339 від 30.06.2021 на суму 3 575,83 грн, № 1340 від 30.06.2021 на суму 112,00 грн, № 1590 від 31.07.2021 на суму 3 575,83 грн, № 1591 від 31.07.2021 на суму 234,50 грн, № 1845 від 31.08.2021 на суму 3 575,83 грн, № 1846 від 31.08.2021 на суму 253,80 грн.

Всього на суму 45 453,23 грн.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями від 29.10.2020, 14.12.2020, 04.06.2021, 07.07.2021, 20.07.2021, 20.09.2021 підтверджується лише часткова сплата відповідачем орендної плати та компенсація витрат орендодавця на електропостачання у загальній сумі 31 450,00 грн, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість зі сплати орендної плати за травень 2021 року у сумі 2 642,93 грн, а також орендної плати та комунальних платежів за період з червня по серпень 2021 у розмірах 10 725,00 грн та 635,30 грн відповідно, загальною сумою 14 003,23 грн.

Звертаючись до господарського суду, позивач просить стягнути з відповідача 14 003,23 грн заборгованості, а також нараховані на неї інфляційні втрати за період з вересня 2021 року по січень 2022 року у сумі 684, 76 грн та 3% річних за період з 31.08.2021 по 31.01.2022 у сумі 177,25 грн.

Крім цього, у позовній заяві ТОВ «Цілісний майновий комплекс 103» також зазначає, що строк дії договору оренди згідно з п. 20.1 останнього закінчився 31.08.2021, а відтак протягом 3 робочих днів відповідач був зобов`язаний повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі орендодавцю (п. п. 23.6, 23.7 договору). Утім, вказаний обов`язок відповідачем виконано не було, станом на сьогодні він продовжує користуватися приміщенням, не сплачуючи при цьому орендні платежі.

Адресований відповідачу лист про відмову від договору оренди з вимогою передання приміщення орендодавцю був повернутий на адресу позивача підприємством зв`язку з посиланням на «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на наведені обставини позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 785 ЦК України та п. 23.8 договору, просить стягнути з відповідача 35 750, 00 грн неустойки, нарахованої за період з 01.09.2021 по 31.01.2022 за прострочення відповідачем обов`язку з повернення об`єкту оренди у зв`язку з припиненням договору оренди.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між учасниками справи договір за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак підпадає під правове регулювання пар. 1 глави 58 ЦК України та пар. 5 глави 30 ГК України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Частиною 5 ст. 762 ЦК України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, у п. 6.1 договору сторони погодили, що за користування приміщенням орендар сплачує орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 9.1 договору розмір орендної плати за 55,00 кв.м площі приміщення складає: 3575,00 грн., у тому числі ПДВ (20 %) - 595,83 грн. Вартість оренди 1 кв.м складає: 65,00 грн з ПДВ на місяць.

За змістом п. 9.3 договору, якщо інше не передбачено договором, оплата за користування приміщенням сплачується орендарем один раз на місяць, не пізніше 10-го числа поточного місяця, за який здійснюється оплата.

Крім цього, у п. 6.2 договору сторони погодили, що за отримані комунальні послуги (послуги електропостачання) орендар компенсує орендодавцю понесені ним витрати відповідно до погодженої вартості таких послуг у сервісній угоді (додаток 1), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Для зручності орендаря орендодавець до 5-го числа кожного місяця виставляє рахунок орендареві (п. 9.4 договору).

Відповідно до п. 9.5 договору, якщо до настання зазначеного вище терміну оплати орендної плати відповідний рахунок не буде отриманий орендарем, орендар повинен оплатити за оренду приміщення згідно договору. Неотримання орендарем рахунка (несвоєчасне його отримання) не є підставою для несплати або затримки оплати орендної плати за договором.

Як уже зазначалося, у силу приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. ст. 74, 73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, доказів на підтвердження сплати відповідачем орендної плати у сумі 2 642,93 грн за травень 2021 року, а також орендної плати у сумі 10 725,00 грн та комунальних платежів у сумі 635,30 грн за період з червня по серпень 2021 року матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 14 003,23 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем також були заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 684, 76 грн, нарахованих на вищевказану суму боргу, за період з вересня 2021 року по січень 2022 року та 3% річних у розмірі 177,25 грн за період з 31.08.2021 по 31.01.2022.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання відповідачем, як боржником.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 684, 76 грн за заявлений позивачем період підлягають задоволенню.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, а відтак з відповідача підлягають стягненню 3% річних у загальному розмірі 177,25 грн за заявлений позивачем період нарахування.

Також позивачем було заявлено до стягнення 35 750, 00 грн неустойки, нарахованої за період з 01.09.2021 по 31.01.2022 на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України та п. 23.8 договору оренди. Обґрунтовуючи дану вимогу, позивач зазначив, що строк дії договору оренди згідно з п. 20.1 останнього закінчився 31.08.2021, а відтак протягом 3 робочих днів відповідач був зобов`язаний повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі орендодавцю (п. п. 23.6, 23.7 договору). Утім, вказаний обов`язок відповідачем виконано не було, станом на сьогодні він продовжує користуватися приміщенням, не сплачуючи при цьому орендні платежі. З огляду на невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення приміщення у зв`язку з припиненням договору оренди 31.08.2021 позивач вимагає сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачений ч. 1 ст. 764 України, за змістом якої у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, наведені норми визначають можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому особливістю такого продовження договору оренди є його «автоматичний» характер - за відсутності заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення як в силу ст. 764 ЦК України, так і ч. 4 ст. 284 ГК України може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим/продовженим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведеного заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця в орендних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, а тому є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/9949/20.

Відповідна вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Отже, договір оренди припиняється, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Оскільки зазначеними вище нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до існуючого.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 904/1207/19, від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.

При цьому суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 3 ст. 6 ЦК України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, контрагентам за договором надається право вибору: використати вже існуючі норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд, за винятком випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Разом з тим, домовленість про врегулювання своїх відносин іншим чином, ніж те передбачено ст. 764 ЦК України (тобто про те, що строк оренди за договором не підлягає поновленню/продовженню), сторонами в умовах договору оренди викладена не була.

Як уже зазначалося, згідно з п. 20.1 договору оренди останній набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін, зазначеними в преамбулі на першій сторінці тексту договору, та діє до 31.08.2021.

У силу п. 23.6 договору по закінченні строку оренди орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю протягом 3 (трьох) робочих днів у стані не гіршому, ніж воно було отримано в оренду і з урахуванням нормативного зносу. Повернення приміщення орендарем і його передача орендодавцю здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується сторонами (п. 23.7 договору).

Разом з тим, відповідач вказаний обов`язок не виконав (доказів зворотного матеріали справи не містять), продовживши користуватися приміщенням після закінчення строку договору оренди.

Судом уже зазначалося, шо за приписами ст. ст. 74, 73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Утім, усупереч вимогам наведених норм позивачем не надано до матеріалів справи доказів вчинення ним, як орендодавцем, станом на дату закінчення строку договору оренди і протягом одного місяця після закінчення терміну дії останнього у належній формі відмови від даного договору оренди і пролонгації орендних правовідносин з відповідачем, її направлення та одержання останнім.

Стосовно посилання позивача у тексті позовної заяви на лист орендодавця про відмову від договору оренди з вимогою повернути приміщення суд зазначає, що безпосередньо сама копія вказаного листа позивачем до матеріалів позовної заяви надана не була, що унеможливлює достеменне встановлення і надання судом правової оцінки його змісту.

Суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того, з доданих позивачем до матеріалів справи копій накладної № 371 та опису вкладення у цінний лист вбачається, що направлені відповідачу документи, зокрема, повідомлення ТОВ «ЦМК 103» № 21, повідомлення ТОВ «ЦМК 103» № 22 та претензія ТОВ «ЦМК 103» № 23, датовані 17.01.2022, тобто вже поза межами місячного строку, визначеного у порядку ст. 764 ЦК України і ч. 4 ст. 284 ГК України.

За встановленого суд дійшов висновку, що договір оренди № 249 від 22.09.2020 унаслідок мовчазної згоди позивача щодо продовження з відповідачем орендних правовідносин у силу приписів ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України пролонгував свою дію на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Наведене наразі виключає наявність правової підстави, обумовленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 35 750,00 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати, нарахованої з 01.09.2021 за прострочення орендарем виконання обов`язку щодо повернення об`єкту оренди у зв`язку з припинення договору оренди закінченням 31.08.2021 строку, на який його було укладено.

Водночас позивач не обмежений в праві звернутися до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача суми орендної плати, нарахованої за користування відповідачем складським приміщенням з 01.09.2021.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 14 003,23 грн заборгованості, 684, 76 грн інфляційних втрат, 177,25 грн 3% річних. У іншій частині у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бугаєнка Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цілісний майновий комплекс 103» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 19-А, ідентифікаційний код юридичної особи 38526690) 14 003 (чотирнадцять тисяч три) грн 23 коп заборгованості, 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн 76 коп інфляційних втрат, 177 (сто сімдесят сім) грн 25 коп 3% річних, 728 (сімсот двадцять вісім) грн. 65 коп витрат по сплаті судового збору.

3. У іншій частині у позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.04.2023.

СуддяМ.Є. Літвінова