РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2023Справа № 910/13302/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Фарбуна Сергія Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Релайз Компані»

про стягнення 35157,69 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Фізична особа-підприємець Фарбун Сергій Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Релайз Компані» про стягнення 35157,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору на технічне обслуговування та ремонт обладнання №54/20 від 14.01.2020 в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи згідно підписано сторонами Акту надання послуг №16 від 31.07.2022, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 33700 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 168,50 грн, 3% річних у розмірі 271,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 1017,74 грн.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що позивачем послуги по вказаному Договору станом на 20.07.2022 та за період квітень-червень 2022 надавались неякісно та не в повному обсязі, про що складались відповідні акти та було направлено претензію позивачу №20-07-22-1 від 20.07.2022. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не було в повному обсязі завершено процедуру передачі холодильного обладнання, у зв`язку з розірванням Договору, а саме не передано відповідачу ключі доступу (коди) системи віддаленого контролю роботи холодильного обладнання, внаслідок чого відповідач притримав оплату згідно Акту наданих послуг №16 від 31.07.2022 в якості оперативно-господарської санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Релайз Компані» (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Фарбуном Сергієм Івановичем (далі - Виконавець) було укладено Договір на технічне обслуговування та ремонт обладнання №54/20 (далі - Договір) відповідно до умов якого, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати технічне обслуговування та/або ремонт торгового холодильного обладнання, холодильних і морозильних камер, центральних холодильних установок (далі - обладнання), розташованих за адресою: м. Київ, 03035, вул. Сурикова, буд. 3, літ. А. (п.1.1. Договору)

Відповідно до п.2.4. Договору Виконавець зобов`язується надати послуги з технічного обслуговування холодильного Обладнання цілодобово через систему віддаленого доступу, а Замовник - прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

По завершені надання послуг з технічного обслуговування холодильного обладнання, передбачених п.1.1. цього Договору, Виконавець надає Замовнику Акт виконаних робіт (наданих послуг) в якому вказується перелік здійснених Виконавцем робіт. (п.2.5. Договору)

Згідно з п.4.1. Договору Замовник щомісячно здійснює оплату послуг Виконавця за технічне обслуговування холодильного обладнання в розмірі, визначеному згідно Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч.1, 2 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору в липні 2022 було виконано роботи (послуги) з технічного обслуговування холодильного обладнання на суму 33700 грн, що підтверджується підписаним без заперечень обома сторонами Актом надання послуг №16 від 31.07.2022 та виставленим рахунком-фактурою №СФ-0000016 від 31.07.2022

Вказані видаткові накладні містять підписи представників позивача та відповідача.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого Товару, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 33700 грн.

Вказане також підтверджується підписаним обома сторонами Актом звірки розрахунків за період з 01.01.2022 по 22.09.2022.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Твердження відповідача про те, що послуги по спірному Договору станом на 20.07.2022 та за період квітень-червень 2022 надавались неякісно та не в повному обсязі, а також посилання відповідача на Претензію №20-07/22-1 від 20.07.2022, судом не приймаються до уваги, оскільки вказані твердження відповідача стосуються робіт виконаних позивачем за період квітень-червень 2022 згідно Акту надання послуг №13 від 30.06.2022, в той час коли спір у даній справ пов`язаний із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за виконанні позивачем роботи саме у липні 2022 згідно Акту надання послуг №16 від 31.07.2022.

Доводи відповідача про застосування до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати згідно Акту наданих послуг №16 від 31.07.2022, внаслідок не передання позивачем відповідачу ключів доступу (кодів) системи віддаленого контролю роботи холодильного обладнання, судом відхиляються, оскільки умовами наявного у матеріалах справи Договору не передбачено такого права відповідача, а відповідно до п.4.2. Договору обов`язок відповідача з оплати виконаної роботи виникає саме з моменту виставлення позивачем рахунку-фактури та підписання сторонами Акту виконаних робіт (наданих послуг), а не з моменту передачі ключів доступу (кодів).

Крім того, суд зазначає, 15.08.2022 сторонами було складено та підписано Додатковий договір про дострокове розірвання Договору №54/20 з 15.08.2022.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили б про не передання позивачем ключів доступу (кодів), так само як і не надано доказів звернення до позивача з вимогою про передання вказаних ключів доступу (кодів).

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами у матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 33700 грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 271,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 1017,74 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо заявленого до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 168,50 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. За змістом наведених вище положень законодавства розмір штрафу за порушення зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування штрафу, або містить умову про те, що штраф нараховується відповідно до чинного законодавства, штраф може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови його сплати визначено певним законодавчим актом.

Проте, наявний в матеріалах справи Договір на технічне обслуговування та ремонт обладнання №54/20 від 14.01.2020 не містить положень щодо відповідальності відповідача у вигляді штрафу за несвоєчасну оплату виконаних робіт, а тому суд дійшов висновку, що позов у цій частині задоволенню не підлягає

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Релайз Компані» (03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, літера А; ідентифікаційний код 41200660) на користь Фізичної особи-підприємця Фарбуна Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 33700 (тридцять три тисячі сімсот) грн, 3% річних у розмірі 271 (двісті сімдесят одна) грн 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 1017 (одна тисяча сімнадцять) грн 74 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) грн 11 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 12.04.2023.

Суддя Я.В. Маринченко