РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2023Справа № 910/11500/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Літвінової М.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/11500/22

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

до Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, б-р Тараса Шевченка, 18)

про стягнення 12 977,25 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення 12 977,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії №75/72-19 від 07.06.2019, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 11 258,60 грн, за прострочення сплати якої нараховано інфляційні втрати в сумі 1 530,32 грн та 3% річних в сумі 188,33 грн.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11500/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.12.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку на його подання.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Приписами ст. 42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвалу суду від 08.11.2022 відповідач отримав 16.11.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №057. Отже, останнім днем п`ятнадцятиденного строку на подання відзиву на позовну заяву було 01.12.2022.

Разом з тим, відзив на позовну заяву відповідачем було подано до суду лише 08.12.2022, що підтверджується відтиском штампу Господарського суду міста Києва із зазначенням відповідної дати та вхідного номеру.

В обґрунтування клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов відповідач стверджує, що ним не було отримано копію позовної заяви з додатками від позивача, у той час як допуск до матеріалів справи представнику відповідача було надано судом лише 24.11.2022, що утруднювало підготовку відповідачем обґрунтованого відзиву на позов у строк до 01.12.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи, зважаючи на те, що період пропуску вчинення відповідної процесуальної дії є незначним, а також беручи до уваги, що до ознайомлення зі змістом позовної заяви відповідач фактично був позбавлений можливості підготувати обґрунтований відзив на неї, суд, керуючись ч. 2 ст. 119 ГПК України, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву до 08.12.2022 (фактична дата подання відзиву до суду), прийняти останній до розгляду під час вирішення даного спору по суті.

21.12.2022 відповідач подав до суду додаткові докази у справі разом з клопотанням про продовження встановленого судом процесуального строку на їх подання, мотивованим систематичним здійсненням Російською Федерацією ракетних обстрілів України та, як наслідок, постійними перебоями в електропостачанні, вимушеним дистанційним виконанням роботи працівниками канцелярії відповідача та відсутністю у зв`язку з цим можливості своєчасного доступу до архіву програм обліку вихідної кореспонденції.

Виходячи з приписів вищенаведеної ч. 2 ст. 119 ГПК України, з огляду на об`єктивний характер причин пропуску відповідачем процесуального строку, встановленого судом в ухвалі від 08.11.2022, суд дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» (Підприємство) та ПАТ «Укртелеком» (Оператор) було укладено договір № 75/72-19/63-121-SD-1908139 про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії.

Згідно з п. 1.1 договору Підприємство відповідно до умов цього договору зобов`язується надати Оператору в платне користування пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії (далі по тексту - пари кабелю) у кількості, визначеній у акті приймання-передачі лінійно-кабельних споруд (додаток № 1 до цього договору), Оператор зобов`язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору Підприємство зобов`язане, серед іншого, 1-го числа місяця, наступного за звітним, складати та надавати Оператору або уповноваженій особі Оператора - начальнику СЛД № 3 (м. Енергодар) акт наданих послуг за надані в користування пари кабелю у відповідності з актом приймання- передачі лінійно-кабельних споруд (додаток № 1 до договору).

У силу п. 3.2 договору Оператор зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуги, визначену відповідно до умов цього договору, на підставі актів наданих послуг; підписувати акт наданих послуг протягом 3-х днів з моменту його отримання та один екземпляр підписаних актів повернути Підприємству. Акт наданих послуг є підставою для оплати.

У п. 4.1 договору у редакції додаткової угоди № 9 від 17.02.2022 до договору сторони погодили, що вартість послуги користування парами магістрального та розподільчого кабелю визначається ціною, визначеною на підставі калькуляції виробничої собівартості та відпускної ціни надання в користування однієї пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії ПАТ «Укртелеком». У додатку № 2 до договору зазначена вартість послуг, що розрахована на підставі калькуляції виробничої собівартості та відпускної ціни надання в користування однієї пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії ПАТ «Укртелеком» на момент підписання договору та становить 6463,27 грн (з ПДВ) на один календарний місяць. Тарифи на вартість послуги з користування парами кабелів Підприємство має право змінювати в односторонньому порядку відповідно до п. 3.3.3 договору.

Оплату вартості послуги з користування парами кабелів Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акта наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності у випадку порушення своїх зобов`язань за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (землетрус, повінь, пожежа, військові дії, оголошення надзвичайного стану, тощо). Дія форс-мажору повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

Сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим договором через дію обставин форс-мажору, повинна в триденний строк повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин (п. 7.2 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору № 75/72-19/63-121-SD-1908139 від 07.06.2019 у редакції додаткової угоди № 9 від 17.02.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі лінійно-кабельних споруд, за яким Підприємство передало Оператору 16 пар магістрального кабелю та 55 пар розподільчого кабелю, який є власностю ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС», для організації абонентської лінії АТ «Укртелеком».

Листом № 22-05-429 від 01.05.2022 Оператор повідомив Підприємство про те, що внаслідок тимчасової окупації м. Енергодар збройними формуванням РФ майно, яке використовується Товариством у здійснення господарської діяльності, вибуло з володіння останнього, що є об`єктивною та незалежною від Товариства обставиною, за якої він був змушений припинити свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території м. Енергодар. З огляду на вказане Оператор запропонував Підприємству розірвати договір.

23.05.2022 Підприємством та Оператором була підписана додаткова угода № 10 до договору, відповідно до якої з урахуванням протоколу розбіжностей сторони дійшли згоди розірвати договір.

Листом № 22-05-545 від 27.05.2022 Оператор повторно повідомив Підприємство про припинення з 01.04.2022 здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території м. Енергодар, зауваживши, що акти наданих послуг за квітень, травень 2022 року ним не підписані, оскільки користування парами магістрального та розподільчого кабелів фактично не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею.

Звертаючись до суду з даним позовом, Підприємство зазначило, що на виконання умов договору ним були складені та направлені, а оператором підписані акти здачі-прийманні наданих послуг по договору № 37/35-22 від 28.02.2022 на суму 6 463,27 грн (у т.ч. ПДВ), № 37/66-22 від 31.03.2022 суму 6 463,27 грн (у т.ч. ПДВ). Надані Оператору послуги за вказаним актами були оплачені останнім у повному обсязі, проте з порушенням встановленого договором строку, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 3146, 3182, датованими 01.06.2022.

Крім цього, підприємством були складені та направлені Оператору акти здачі-прийманні наданих послуг по договору № 3784-22 від 30.04.2022 на суму 6 463,27 грн (у т.ч. ПДВ), № 3784-22 від 23.05.2022 на суму 4795,33 грн (у т.ч. ПДВ). Однак, вказані акти Оператором підписані не були, а надані за ними послуги залишилися неоплачені останнім.

У зв`язку з зазначеними обставинами підприємство звернулося до Оператора з претензією № 28-22/10249 від 14.07.2022, у якій вимагало сплатити заборгованість за квітень, травень 2022 року, а також нараховані на неї суми інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідь на вказану претензію (лист № 22-05-588 від 11.08.2022) Оператор повідомив, що на його адресу були направлені скановані копії актів здачі-приймання наданих послуг за квітень, травень 2022 року, не підписані електронним підписом, а відтак їх не можна вважати оригіналами. Крім цього, зауважив, що територія м. Енергодар була окупованою збройними формуваннями РФ у квітні, травні 2022 року, що є загальновідомою інформацією та у силу чого Оператор був позбавлений можливості використовувати майно з незалежних від нього причин.

Листом № 28-23/11679 від 23.08.2022 підприємство запропонувало оператору повторно розглянути претензію про сплату заборгованості, яку Оператор знову залишив без задоволення листом № 22-05-594 від 29.08.2022. Окрім вищенаведених підстав, Оператор послався також і на положення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» стосовно заборони здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території.

Наведені обставини стали підставою для звернення підприємства до суду з даним позовом про стягнення 11 258,60 грн заборгованості, 1 530,32 грн інфляційних втрат та 188,33 грн 3% річних.

Заперечуючи проти позову, у поданому відзиві Оператор послався на приписи ч. 2 ст. 762 ЦК України, згідно з якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У контексті наведеного посилання відповідач зауважив, що ТПП України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. При цьому територія м. Енергодар, на якій відповідно до умов договору було передано майно у користування, є тимчасово окупованою збройними формуваннями РФ, починаючи з 4 березня 2022 року, що є загальновідомою інформацією, розміщеною на сторінці Енергодарської міської ради у Facebook за посиланням http://www.facebook.com/en.gov.ua. Енергодарська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022 № 80). У подальшому у вказаний Перелік неодноразово вносилися зміни, утім Енергодарська міська територіальна громада з нього виключена не була. Відповідно до наказу АТ «Укртелеком» від 26.04.2022 № 136 «Про тимчасову зупинку господарської діяльності» у зв`язку з фактичною втратою упродовж березня 2022 року управління і контролю над майном і працівниками Товариства через ведення активних бойових дій, присутність ворожих військ, відсутність доступу працівників Товариства до виробничих будівель та споруд, корпоративної мережі та інформаційних систем з 01.04.2022 АТ «Укртелеком» тимчасово зупинило господарську діяльність в містах ведення бойових дій та тимчасової окупації, у тому числі в м. Енергодар, та було вжито технічних заходів щодо припинення функціонування телекомунікаційного обладнання на зазначених територіях. Тобто фактично було виконане фізичне відключення обладнання ATC та DSLAM, розташованого в м. Енергодар, що належить АТ «Укртелеком», за допомогою якого населенню та підприємствам по мідним кабелям надавалися послуги фіксованого зв`язку (телефонія) та доступу до мережі Інтернет (за технологією ADSL). У результаті вимушеного відключення обладнання, починаючи з 01.04.2022 пари кабелів, надані у користування позивачем за спірним договором, не могли використовуватися АТ «Укртелеком» через обставини, за які він не відповідає, у силу чого останній звільняється від оплати вартості такого користування протягом квітня, травня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між учасниками справи договір за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак підпадає під правове регулювання пар. 1 глави 58 ЦК України та пар. 5 глави 30 ГК України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Частиною 5 ст. 762 ЦК України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, у п. 4.1 договору у редакції додаткової угоди № 9 від 17.02.2022 до договору сторони погодили, що вартість послуги користування парами магістрального та розподільчого кабелю становить 6463,27 грн (з ПДВ) на один календарний місяць.

Оплату вартості послуги з користування парами кабелів Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акта наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства (п. 4.2 договору).

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таке звільнення може застосовуватися до оренди будь-якого майна: будівель, земельних ділянок, автомобілів та сільськогосподарської техніки, будь-якого устаткування тощо.

У розумінні наведеної норми для звільнення від орендної плати необхідна одночасна наявність двох умов: 1) об`єктивна неможливість користування майном; 2) така неможливість користування майном повинна бути спричинена обставинами, за які орендар не відповідає.

При цьому ЦК України не містить визначення терміну «неможливість користування», як і не наводить переліку «обставин, за які орендар не відповідає».

Об`єктивна неможливість користування орендованим майном полягає у відсутності доступу до майна, неможливості перебувати у приміщенні або зберігати у ньому свої речі тощо.

Під обставинами, за які орендар не відповідає слід розуміти будь-які обставини, що існують поза волею орендаря, у тому числі, але не виключно, будь-які форс-мажорні обставини, бойові або військові дії, вторгнення, блокади, протиправне вилучення або захоплення майна третіми особами, руйнування майна внаслідок ракетних чи артилерійських обстрілів тощо.

Неможливість використання орендованого майна, як і наявність обставин, за які орендар не відповідає, підлягають доведенню останнім на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Крім цього, орендарю необхідно довести і прямий причинно-наслідковий зв`язок між обставинами, що знаходяться поза його волею, та неможливістю користування орендованим майном, адже існування таких обставин саме по собі не означає автоматичної неможливості користування орендованим майном, а відтак не звільняє орендаря від сплати орендної плати.

Так, на підтвердження своїх доводів АТ "Укртелеком" послалося на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, котрим на підставі ст. ст. 14, 14-1Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України остання засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб воєнного стану, дія якого у подальшому неодноразово продовжувалася.

При цьому відповідачем зазначено, що бої за м. Енергодар, у котрому саме розміщувалися лінійно-кабельні споруди, орендовані за договором № 75/72-19/63-121-SD-1908139, розпочалися у лютому 2022 року на початку повномасштабного вторгнення РФ до України , а з 4 березня 2022 року російські війська окупували місто.

Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу Мінреінтеграції від 28.04.2022 № 80) було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого увійшла й Енергодарська міська територіальна громада. Вказаний Перелік не є фіксованим, він регулярно актуалізується й оновлюється, проте Енергодарська міська територіальна громада протягом спірного періоду з нього не виключалася.

Поряд із закріпленим ст. 74 ГПК України обов`язком доказування, ст. 75 названого Кодексу визначає й підстави звільнення від нього, зокрема, у силу частини 3 даної норми не потребують доказування обставини, визнані судом загальновідомими.

Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але, крім об`єктивних меж, загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (п. 4.16 постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/3946/16).

З огляду на наведене, суд констатує, що військова агресія РФ проти України, як і тимчасова окупація Російською Федерацією території м. Енергодар мають є загальновідомими фактами, а відтак не потребують доказування відповідачем.

Водночас, як уже зазначалося судом, саме по собі настання вказаних форс-мажорних обставин, за які АТ "Укртелеком" не відповідає, не є абсолютною самостійною підставою для застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України. Наведена норма права вимагає одночасного доведення відповідачем й неможливості використання ним орендованого майна саме через настання вказаних форс-мажорних обставин.

Обґрунтовуючи факт неможливості користування орендованим майном, відповідач зазначив, що ведення активних бойових дій та окупація збройними формуваннями РФ м. Енергодар фактично призвели до втрати АТ "Укртелеком" впродовж березня 2022 року контролю над власними необоротними активами (телекомунікаційним обладнанням, розподільчими шафами, електронними комунікаційними мережами тощо) на зазначеній території. Тобто майно Товариства, котре використовується ним у здійсненні господарської діяльності, у тому числі й орендоване майно, вибуло з володіння останнього. Працівники Товариства втратили доступ як до виробничих будівель і споруд, так і до корпоративної мережі та інформаційних систем (електронна пошта, автоматизовані системи тощо).

У силу наведеного з 1 квітня 2022 року Товариством було вжито технічних заходів щодо припинення функціонування телекомунікаційного обладнання на тимчасово окупованій території м. Енергодар. Фактично було виконано технічне відключення обладнання ATC та DSLAM, розташованого в м. Енергодар, що належить АТ «Укртелеком», за допомогою якого населенню та підприємствам по мідним кабелям надавалися послуги фіксованого зв`язку (телефонія) та доступу до мережі Інтернет (за технологією ADSL).

Враховуючи, що у результаті вимушеного відключення обладнання АТ «Укртелеком» послуги фіксованого зв`язку (телефонія) та доступу до мережі Інтернет (технологія ADSL) перестали надаватися, відтак і лінійно-кабельні споруди, отримані у користування від позивача, починаючи з 01.04.2022 року не використовувалися відповідачем поза його волею.

Так, обставини щодо повної зупинки Товариством господарської діяльності у м. Енергодар з 01.04.2022 підтверджується наказом генерального директора АТ «Укртелеком» від 26.04.2022 № 136 «Про тимчасову зупинку господарської діяльності».

Також у матеріалах справи міститься лист № 22-05-429 від 01.05.2022, яким Оператор повідомив Підприємство про те, що внаслідок тимчасової окупації м. Енергодар збройними формуванням РФ майно, яке використовується Товариством у здійснення господарської діяльності, вибуло з володіння останнього, що є об`єктивною та незалежною від Товариства обставиною, за якої він був змушений припинити свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території м. Енергодар. З огляду на вказане Оператор запропонував Підприємству розірвати договір.

Листом № 22-05-545 від 27.05.2022 Оператор повторно повідомив Підприємство про припинення з 01.04.2022 здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території м. Енергодар, зауваживши, що акти наданих послуг за квітень, травень 2022 року ним не підписані, оскільки користування парами магістрального та розподільчого кабелів фактично не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею.

У подальшому листами № 22-05-588 від 11.08.2022 та № 22-05-594 від 29.08.2022 Оператор у відповідь на претензії Підприємства про сплату заборгованості за спірний період повторно повідомляв останнє, що протягом квітня, травня 2022 року використання орендованих лінійно-кабельні споруди ним не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею, посилаючись при цьому на приписи ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивач неодноразово повідомлявся відповідачем про неможливість користування орендованим майном через обставини, за які відповідач не відповідає.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про доведеність відповідачем неможливості використання орендованих лінійно-кабельних споруд у м. Енергодар з незалежної від орендаря причини, що, у свою чергу, слугує підставою для звільнення АТ «Укртелеком» від внесення орендної плати за період квітня - травня 2022 року в порядку ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Посилання позивача на те, що повідомлення Оператором про неможливість використання орендованого майна через обставини, за які він не відповідає, було здійснене поза межами строку, визначеного п. 7.2 договору, не може бути підставою для задоволення позову про стягнення спірної суми боргу, оскільки не спростовує факту виникнення поза волею орендаря обставин, які унеможливили використання ним орендованого майна протягом спірного періоду.

Доводи позивача про те, що відповідачем до вказаного повідомлення не було додано сертифікату ТПП України, що підтверджує настання форс-мажорних обставин, судом відхиляються, адже ТПП України було ухвалено рішення про спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період дії введеного воєнного стану шляхом публікації на сайті ТПП України та регіональних ТПП загального офіційного листа ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає необхідність звернення до ТПП України за отриманням сертифікату встановленого зразка.

Більше того, згідно з умовами п. 7.1 договору сторони погодили, що підтвердження форс-мажорних обставин компетентними органами не вимагається, якщо такі обставини є загальновідомими або відповідно до цього прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

Стосовно твердження позивача про безпідставність та некоректність посилання відповідача на п. 6 ст. 762 ЦК України, оскільки укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а не договором оренди, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто у розумінні наведеної норми під послугами розуміються дії виконавця, результат яких спрямований на досягнення певного корисного ефекту для замовника і споживається у процесі здійснення цієї діяльності.

Натомість, ч. 1 ст. 283 ГК України, з якою кореспондується ст. 759 ЦК України, закріплено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, предмет договору оренди - передання певного майна в тимчасове володіння та користування орендаря.

Наведене дозволяє беззаперечно стверджувати, що договір про надання послуг та договір оренди мають різну правову природу. Саме від правової природи укладеного договору й залежить обсяг прав та обов`язків його сторін, а також визначення норм права, під правове регулювання яких підпадають правовідносин сторін, що виникли на підставі цього договору.

Так, якщо особа вступає у правовідносини саме заради корисних якостей предмету, то мова йде про договір оренди. І навпаки, якщо особі важливо не майно, а результат діяльності (дій) виконавця, то укладається договір про надання послуг.

Надаючи правову оцінку спірному договору, суд зауважує, що першочергову роль для Оператора при його укладенні відігравала не конкретна діяльність (дії) Підприємства, як контрагента за договором, а можливість користування лінійно-кабельними спорудами, належними останньому, для організації абонентської лінії АТ «Укртелеком», тобто між сторонами виникли правовідносини саме з договору оренди, а відтак цілком правомірним є посилання відповідача на ті норми права, якими визначаються особливості, притаманні для договорів даного виду.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 11258,60 грн заборгованості з оплати вартості користування лінійно-кабельними спорудами за квітень, травень 2022 року.

З огляду на те, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вказану суму боргу, є похідними, останні також не підлягають задоволенню.

Утім, звертаючись до суду з даним позовом, Підприємство просило стягнути з відповідача також і суми інфляційних втрат та 3% річних, нараховані на вартість користування лінійно-кабельними спорудами у лютому, березні 2022 року, посилаючись на її оплату відповідачем з порушенням строку, визначеного п. 4.2 договору.

Так, згідно наявних у матеріалах справи актів здачі-прийманні наданих послуг по договору № 37/35-22 від 28.02.2022, № 37/66-22 від 31.03.2022, підписаних повноважними представниками обох сторін, вартість користування лінійно-кабельними спорудами у лютому та березні 2022 року становила по 6 463,27 грн (у т.ч. ПДВ).

Як уже зазначалося, відповідно до п. 4.2 договору оплату вартості послуги з користування парами кабелів Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акта наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, вищевказана вартість користування орендованим майном мала бути сплачена відповідачем у строк по 20.03.2022 та 20.04.2022 відповідно.

Разом з тим, наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 3146, 3182 підтверджується проведення Оператором оплати за вказаними актами у повному обсязі, утім лише 01.06.2022, тобто з порушенням встановленого договором строку.

У силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статттею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, а відтак з відповідача підлягають стягненню 3% річних у загальному розмірі 58,97 грн за заявлені позивачем періоди нарахування по кожному з актів окремо.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що хоча до графи «Період прострочення» позивач включив, у тому числі й неповні місяці березня та квітня 2022 року, час прострочення у яких становив менше 15 днів, утім фактично інфляційну складову боргу розрахував без урахування таких неповних місяців, відтак вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у загальній сумі 554,79 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 58,97 грн 3% річних та 554,79 грн інфляційних втрат. У іншій частині у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, б-р Тараса Шевченка, 18, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) 58 (п`ятдесят вісім) грн 97 коп. 3% річних та 554 (пятсот п`ятдесят чотири) грн 79 коп. інфляційних втрат, 117 (сто сімнадцять) грн 34 коп витрат по сплаті судового збору.

3. У іншій частині у позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.04.2023

СуддяМ.Є. Літвінова