ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 Справа № 914/540/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця Парашар Нагендер, с. Петропавлівська Борщагівка, Київська область,

до відповідача: Львівського казенного експериментального підприємства засобів

пересування і протезування, м. Львів,

предмет позову: стягнення 553 935,50 грн,

підстава позову: невиконання рішення суду від 12.03.2019,

за участю представників:

позивача: Єгоров Олександр Федорович (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. Фізична особа - підприємець Парашар Нагендер звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення 553 935,50 грн.

1.2. Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено. Відповідачем 13.03.2023 подано заяву про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

1.4. Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема, в судовому засіданні 05.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.04.2023.

1.5. У судове засідання 19.04.2023 з`явився представник позивача, відповідач повторно явку представника не забезпечив, заяв, клопотань не подавав.

1.6. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

1.7. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.8. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

1.9. Суд враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

1.10. Суд зауважує, що відповідач обізнаний про судовий процес за позовом Фізичної особи - підприємця Парашар Нагендер, адже подавав заяву з процесуальних питань.

1.11. За таких обставин систематична та повторна неявка представника відповідача, повідомленого про судове провадження, не є підставою для чергового відкладення судового розгляду справи.

1.12. У судовому засіданні 19.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 553 935,50 грн, з яких 466 155,52 гри інфляційних втрат і 87 779,98 грн 3 % річних.

2.2. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, однак, подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

3. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

3.1. Фізична особа - підприємець Парашар Нагендер і Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування були сторонами договору № 284 від 29.07.2016.

3.2. На підставі вказаного договору у Львівського казенного експериментального

підприємства засобів пересування і протезування у 2018 році виникла заборгованість в

розмірі 1 026 245,86 грн (974 367,95 грн заборгованості, 65 492,18 грн інфляційних втрат, 25

765,66 грн 3% річних), яка стягнута на користь позивач відповідно до рішення

Господарського суду Львівської області від 12.03.2019 у справі № 914/2027/18.

3.3. На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 12.03.2019, яке набрало законної сили 10.04.2019, 10.04.2019 видано наказ.

3.4. Відповідно до публічної та наявної у відкритому доступі інформації, а саме в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою суду від 27.05.2019 частково задоволено заяву Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про відстрочку виконання рішення суду і виконання рішення у справі № 914/2027/18 відстрочено до 31.12.2019.

3.5. По виконанню наказу Господарського суду Львівської області від 10.04.2019 № 914/2027/18 відкрито виконавче провадження № 59038677, що вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження.

3.6. Докази виконання рішення суду на час звернення з позовом до суду відсутні.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

4.2. Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами був договір поставки від 29.07.2016, зобов`язання по якому відповідачем були порушені, що було предметом розгляду господарської справи у справі № 914/2027/18, в якій постановлено стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (адреса: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10, ) на користь Фізичної особи-підприємця Парашара Нагендера (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 974 367,95 грн заборгованості, 65 492,18 грн інфляційних втрат, 25 765,66 грн 3% річних та 15 984,39 грн судового збору.

4.3. Рішення суду набрало законної сили 10.04.2019, його виконання відстрочене до 31.12.2019, виконавче провадження відкрито 07.05.2019. Докази виконання рішення суду на час звернення з позовом у цій справі до суду відсутні, відповідачем також не подані та протилежне не доведене.

4.4. Предметом спору у цій справі є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період 01.02.2020 01.02.2023, нарахованих на суму боргу - 974 367,95 грн, визнаного та стягнутого згідно з судовим рішенням.

4.5. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. За вимогами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду (Верховний Суд, постанова від 12.03.2018 у справі № 914/712/16).

4.6. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі № 913/70/18, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.7. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

4.8. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

4.9. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного суду України від 18.10.2017 № 910/8318/16).

4.10. Верховний Суд у постанові від 31.05.2018 у справі № 902/330/17 також зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

4.11. Крім цього, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

4.12. Відповідно до обставин справи відповідач мав обов`язок сплатити заборгованість згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили 10.04.2019 та виконання якого було відстрочено до 31.12.2019, оскільки доказів протилежного не надано. Таку заборгованість, у тому числі суму основного боргу в розмірі 974 367,95 грн, відповідач не сплатив ні на час звернення з позовом до суду, ні на час постановлення рішення, що підтверджується матеріалами справи.

4.13. Враховуючи зазначене, позивач має право заявляти до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, які не були предметом спору у справі № 914/2027/18, але право нарахування на які виникає з порушення договірних зобов`язань. Як вбачається із розрахунку заборгованості, інфляційні втрати та 3 % річних позивач нараховував після закінчення строку відстрочення виконання рішення суду, а саме з 01.02.2020 і до моменту звернення з позовом до суду 01.02.2023. Тому кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за визначений ним період час прострочення.

4.14. Перевіривши розрахунок 3 % річних за вказаний період на суму основного боргу 974 367,95 грн, суд зазначає, що такі становлять 87 779,98 грн, а інфляційні втрати - 459 045,34 грн, оскільки індекс інфляції за січень 2023 становить 100,80%, а не 101,30 %, як зазначено у розрахунку позивача. Здійснивши перерахунок з урахуванням зазначеного, у задоволенні вимоги про стягнення 7 110,18 грн інфляційних втрат суд відмовляє, а вимоги 459 045,34 грн визнає обґрунтованими.

4.15. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у загальному розмірі 546 825,32 грн.

4.16. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 12 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

4.17. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

4.18. Враховуючи зазначене, строки позовної давності, яка для спірних відносин про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є загальною і за звичайних умов становить три роки, продовжується на час дії карантину і позивачем при зверненні з позовом 06.02.2023 не могла бути пропущена. Тому доводи відповідача в цій частині є не оьгрунтованими та підстав позову не спростовують.

4.19. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10, ідентифікаційний код юридичної особи 03187714) на користь Фізичної особи-підприємця Парашара Нагендера ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 459 045,34 грн інфляційних втрат, 87 779,98 грн 3 % річних, 8 202,68 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. У задоволенні позовної вимоги про стягнення 7 110,18 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2023.

Суддя Матвіїв Р.І.