ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2023м. ДніпроСправа № 904/161/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" (м. Львів)

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (м. Дніпро)

про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та штрафних санкцій за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 71 від 16.08.2019 у загальному розмірі 33 123 грн. 31 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - відповідач) надмірно сплачені грошові кошти та штрафні санкції за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 71 від 16.08.2019 у загальному розмірі 33 123 грн. 31 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 23 770 грн. 03 коп. - основний борг;

- 2 778 грн. 46 коп. - пеня;

- 5 906 грн. 66 коп. - інфляційні втрати;

- 668 грн. 16 коп. - 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 16.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" (позивачем) та Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" (відповідачем) був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 71, за яким позивач, як постачальник електричної енергії, виконував взяті на себе зобов`язання по договору і здійснював планові авансові платежі на підставі рахунків Оператора системи розподілу за період з лютого по жовтень 2021 року на загальну суму 115 810 грн. 89 коп.;

- фактично позивачем за період з лютого по жовтень 2021 року було зараховано за послуги з розподілу електричної енергії 92 040 грн. 86 коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 26.12.2022;

- 14.09.2022 позивач звертався до відповідача з вимогою № 14/09-05 про повернення коштів у розмірі 23 770 грн. 03 коп.;

- 20.09.2022 від відповідача позивачем було отримано лист № 28352/100, в якому зазначено, що "... пункт 7 діючої редакції додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору передбачено наступне: "Сума, яка була сплачена постачальником понад повну поточну оплату вартості розподілу електричної енергії за розрахунковий місяць, зараховується Оператором системи розподілу, як погашення заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії, з найдавнішим терміном її виникнення, з урахуванням ПДВ. У випадку відсутності простроченої заборгованості, сума, яка була сплачена постачальником в розрахунковому місяці понад повну поточну оплату вартості послуги з розподілу електричної енергії за розрахунковий період, зараховується Оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період";

- 04.10.2022 позивач повторно направив відповідачу вимогу про повернення коштів у розмірі 23 770 грн. 03 коп., в якій зазначив, що 21.09.2022 позивач набув статус "Дефолтний", відповідно до інформації, яку публікує НЕК "Укренерго" щодо учасників ринку, оприлюднено на відповідному сайті НЕК "Укренерго";

- з 22.09.2022 постачання електричної енергії споживачам позивача здійснює постачальник Універсальних послуг (ПУП), відповідно до наказу Міністерства Енергетики №148 від 13.04.2022;

- відповідно до пункту 9.3. договору № 71 від 16.08.2019 дія вказаного договору достроково припиняється у разі отримання Оператором системи розподілу документального підтвердження факту неплатоспроможності постачальника, призупинення дії або анулювання ліцензії постачальника;

- відповідно до листа відповідача № 42127/1001 від 23.12.2022, станом на 23.12.2022, споживачів приєднаних до розподільчих мереж підприємства позивача, постачання електричної енергії яким здійснює позивач на балансі не значиться;

- позивач зазначає, що договір між сторонами припинив свою дію і зарахування переплати Оператором системи розподілу, як авансового платежу на наступний період є неможливим, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 23 770 грн. 03 коп.

- відповідно до частини 2 статті 231, статті 232 Господарського кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.01.2022 по 30.06.2022 в сумі 2 878 грн. 46 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2022 року по червень 2022 року у сумі 5 906 грн. 66 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2022 по 08.12.2022 у сумі 668 грн. 16 коп.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. суду № 8169/23 від 17.02.2023).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 20.02.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 10385/23 від 02.03.2023), в якому від просить суд у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- взаємовідносини, які виникають під час надання послуг з розподілу електричної енергії, а також взаємовідносини позивача та відповідача з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 (далі - Кодекс) та іншими нормативно-правовими актами у сфері електроенергетики, роз`ясненнями НКРЕКП та відповідними договорами;

- сторони договору не вчиняли дій щодо його припинення, тому станом на момент подання позивачем позовної заяви по даній справі договір був чинним, а його умови обов`язковими як для позивача, так і для відповідача;

- умовами договору не передбачено обов`язку Оператора системи розподілу здійснювати дострокове повернення суми надміру сплачених коштів в період дії договору. Навпаки, такі кошти зараховуються Оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період. При цьому, ані умовами договору, ані нормами чинного законодавства не передбачене дострокове повернення суми авансу у період дії договору;

- в матеріалах справи відсутні докази щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, адже дія самого договору не припинена, а відповідач, відповідно до умов договору, вправі надавати свої послуги протягом всієї дії договору. Враховуючи зазначене, у відповідача відсутні правові підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних;

- що стосується підстав для стягнення пені, то відповідач зазначає, що як на підставу для стягнення пені, позивач посилається на положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, відповідно до якої, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором;

- відповідач звертає увагу, що він не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, порушення (на думку позивача) не пов`язане з виконанням державного контракту, а виконання зобов`язання не фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, відтак, вказана норма Господарського кодексу України не може бути застосована до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем;

- відповідач зауважує, що договором не передбачена умова, відповідно до якої. у відповідача виникав би обов`язок сплатити позивачу пеню за порушення боржником зобов`язання, отже, у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача пені.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що строк розгляду даної справи закінчується 21.04.2023, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - відповідач) надмірно сплачені грошові кошти та штрафні санкції за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 71 від 16.08.2019 у загальному розмірі 33 123 грн. 31 коп., з яких 23 770 грн. 03 коп. - основний борг; 2 778 грн. 46 коп. - пеня; 5 906 грн. 66 коп. - інфляційні втрати; 668 грн. 16 коп. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" та Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1 (далі - договір), який на даний час є діючим.

Згідно з договором оплата (придбання) послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється постачальником у формі попередньої оплати, у тому числі плановими авансовими платежами. Оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок Оператора системи.

Позивач, як оостачальник електричної енергії, виконував взяті на себе зобов`язання по договору і здійснював планові авансові платежі на підставі рахунків Оператора системи розподілу на загальну суму 115 810 грн. 89 коп. за період з лютого 2021 року по жовтень 2021 року, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжним дорученням № 610 від 01.03.2021 на суму 15 075 грн. 07 коп.;

- платіжним дорученням № 657 від 15.03.2021 на суму 21 277 грн. 63 коп.;

- платіжним дорученням № 683 від 22.03.2021 на суму 20 011 грн. 32 коп.;

- платіжним дорученням №787 від 23.04.2021 на суму 10 235 грн. 98 коп.;

- платіжним дорученням № 878 від 08.06.2021 на суму 9 713 грн. 38 коп.;

- платіжним дорученням № 911 від 30.06.2021 на суму 3 937 грн. 95 коп.;

- платіжним дорученням № 1037 від 20.08.2021 на суму 397 грн. 81 коп.;

- платіжним дорученням № 1095 від 10.09.2021 на суму 4 976 грн. 44 коп.;

- платіжним дорученням № 1121 від 28.09.2021 на суму 30 180 грн. 31 коп.;

- платіжним дорученням № 1136 від 04.10.2021 на суму 05 грн. 00 коп.

За період з лютого по жовтень 2021 року позивачем було зараховано за послугу з розподілу електричної енергії 92 040 грн. 86 коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 26.12.2022.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 14/09-05 про повернення коштів 14.09.2022 у розмірі 23 770 грн. 03 коп.

Проте, 20.09.2022 від відповідача позивачем було отримано лист № 28352/1001, в якому зазначено про те, що пунктом 7 діючої редакції додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору передбачено наступне: "Сума, яка була сплачена постачальником понад повну поточну оплату вартості розподілу електричної енергії за розрахунковий місяць, зараховується Оператором системи розподілу, як погашення заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії, з найдавнішим терміном її виникнення, з урахуванням ПДВ. У випадку відсутності простроченої заборгованості, сума, яка була сплачена постачальником в розрахунковому місяці понад повну поточну оплату вартості послуги з розподілу електричної енергії за розрахунковий період, зараховується Оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період".

04.10.2022 позивач повторно направив відповідачу вимогу про повернення коштів у розмірі 23 770 грн. 03 коп., в якій зазначив, що 21.09.2022 позивач набув статус "Дефолтний", відповідно до інформації, яку публікує НЕК "Укренерго" щодо учасників ринку, оприлюднено на сайті НЕК "Укренерго" за посиланням: https://ua.energy/uchasnikam_rinku/administrator-rozrahunkiv/perelik-uchasnykiv-rynku-yakym-nadano-status-pereddefoltnyj/ (номер 127 у реєстрі НЕК "Укренерго").

З 22.09.2022 постачання електричної енергії cпоживачам позивача здійснює Постачальник Універсальних Послуг (ПУП), відповідно до наказу Міністерства Енергетики №148 від 13.04.2022.

Відповідно до пункту 9.3. договору № 71 від 16.08.2019, дія вказаного договору достроково припиняється у разі отримання Оператором системи розподілу документального підтвердження факту неплатоспроможності постачальника, призупинення дії або анулювання ліцензії постачальника.

Враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що договір між сторонами припинив свою дію і зарахування переплати Оператором системи розподілу, як авансового платежу на наступний період є неможливим.

До того ж, відповідно до листа відповідача № 42127/1001 від 23.12.2022, станом на 23.12.2022, споживачів, приєднаних до розподільчих мереж товариства позивача, постачання електричної енергії, яким здійснює позивач, на балансі не значиться.

Також, посилаючись на положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.01.2022 по 30.06.2022 в сумі 2 878 грн. 46 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2022 року по червень 2022 року у сумі 5 906 грн. 66 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2022 по 08.12.2022 у сумі 668 грн. 16 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Взаємовідносини, які виникають під час надання послуг з розподілу електричної енергії, а також взаємовідносини позивача та відповідача з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 (далі - Кодекс) та іншими нормативно-правовими актами у сфері електроенергетики, роз`ясненнями НКРЕКП та відповідними договорами.

Так, 16.08.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1 (далі - договір), відповідно до умов якого, відповідач, як оператор системи розподілу, надає позивачу, як постачальнику, послуги з розподілу/передачі електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника. Оператор системи розподілу забезпечує надання послуг з розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключення та підключення споживачів (пункт 2.1 договору).

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторони договору не вчиняли дій щодо його припинення, тому станом на момент подання позивачем позовної заяви по даній справі договір був чинним, а його умови обов`язковими як для позивача, так і для відповідача.

За умовами пункту 2.2. договору, постачальник здійснює придбання та оплату послуг з розподілу електричної енергії згідно з умовами глави 3 договору за сукупністю споживачів постачальника, які згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) здійснюють оплату послуг з розподілу електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника, та інших послуг Оператора системи розподілу згідно з порядком розрахунків, який є додатком 2 до договору.

Порядок розрахунків по договору визначений додатком 2 до договору (далі - додаток), за умовами якого, зокрема, згідно з пунктом 5.6. додатку, постачальник до 25-го числа місяця (включно), що передує розрахунковому періоду здійснює попередню оплату вартості послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 100 % обсягу електроенергії, що підлягає розподілу, розрахованого у відповідності до пункту 5.1 додатку, на поточний рахунок Оператора системи розподілу.

Датою здійснення оплати за виставленими Оператором системи розподілу постачальнику платіжними документами є дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок Оператора системи розподілу.

Відповідно до пункту 5.7. договору остаточна вартість послуг з розподілу визначається Оператором системи розподілу на підставі місячних обсягів надання послуги з розподілу постачальнику за класами напруги та відповідними тарифами.

У пункті 7 додатку 2 до договору визначено, що сума, яка була сплачена постачальником понад повну поточну оплату вартості розподілу електричної енергії за розрахунковий місяць, зараховується Оператором системи розподілу, як погашення заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії, з найдавнішим терміном її виникнення, з урахуванням ПДВ. У випадку відсутності простроченої заборгованості, сума, яка була сплачена постачальником в розрахунковому місяці понад повну поточну оплату вартості послуги з розподілу електричної енергії за розрахунковий період, зараховується Оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період.

Так, умовами договору не передбачено обов`язку Оператора системи розподілу здійснювати дострокове повернення суми надміру сплачених коштів в період дії договору. Навпаки, такі кошти зараховуються Оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період.

При цьому, ані умовами договору, ані нормами чинного законодавства не передбачене дострокове повернення суми авансу у період дії договору.

Щодо підстав для стягнення заборгованості у розмірі 23 770 грн. 03 коп., то обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про дострокове припинення дії договору, на підставі пункту 9.3. договору, відповідно до якого, дія договору достроково припиняється у разі отримання Оператором системи розподілу документального підтвердження факту неплатоспроможності постачальника, призупинення дії або анулювання ліцензії.

На підтвердження факту неплатоспроможності позивач посилається на набуття ним 21.09.2022 статусу "Дефолтний", відповідно до інформації щодо учасників ринку, яку публікує НЕК "Укренерго" на офіційному інтернет-сайті за посиланням http://wservice.ua.energy/entsoe/getdefault.

Разом з тим, набуття постачальником статусу "Дефолтний" не є підтвердженням неплатоспроможності позивача.

Крім того, пунктом 1.7.5 Правила Ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила Ринку), передбачено заходи, які вживає Адміністратор розрахунків до учасника ринку на період існування статусу "Дефолтний".

Учасник ринку втрачає статус "Дефолтний" після припинення дії договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що укладений між ним та Оператором системи передачі, тобто, в статусі "Дефолтний" постачальник перебуває певний період часу.

На момент звернення позивача до відповідача з вимогами про повернення коштів у розмірі 23 770 грн. 03 коп. ТОВ "Статус Енерго" не перебувало в статусі "Дефолтний", як і не перебувало в даному статусі і на дату звернення з позовом до суду.

Крім того, позивач не перебуває в статусі "Дефолтний" і станом на 27.02.2023.

До того ж, той факт, що станом на 23.12.2022, відповідач не надавав позивачу послуги з розподілу електричної енергії, не свідчить про настання обов`язку повернення коштів за договором, оскільки в будь-який момент під час дії договору, при появі у позивача споживачів електричної енергії, відповідач знову буде надавати послуги з розподілу електричної енергії.

За викладених обставин вбачається, що на момент звернення з позовною заявою у даній справі у позивача відсутні правові підстави для дострокового та примусового стягнення з відповідача суми у розмірі 23 770 грн. 03 коп.

Враховуючи вказане, з огляду на встановлення судом безпідставності вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 23 770 грн. 03 коп., суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2 778 грн. 46 коп. - пені; 5 906 грн. 66 коп. - інфляційних втрат та 668 грн. 16 коп. - 3% річних, як похідних позовних вимог.

З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити також наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, суд приходить до висновку, що докази, на підтвердження правомірності вимог позивача про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та штрафних санкцій за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №71 від 16.08.2019 у загальному розмірі 33 123 грн. 31 коп., є менш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп. покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та штрафних санкцій за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 71 від 16.08.2019 у загальному розмірі 33 123 грн. 31 коп. - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 21.04.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко