ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 902/311/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Олексюк Т. С. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької міської ради

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 (колегія суддів: Олексюк Г. Є. - головуючий, Петухов М. Г., Гудак А. В.) і рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022 (суддя Тварковський А. А.) у справі

за позовом Вінницької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Дельта Плюс"

про зобов`язання виконати обов`язок в натурі за договором,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У травні 2022 року Вінницька міська рада звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Дельта Плюс" (далі - ТОВ "Агро Дельта Плюс") про зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ "Агро Дельта Плюс" взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019, що, на думку позивача, порушує права Вінницької міської ради в особі Департаменту комунального майна міської ради.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі № 902/311/22, відмовлено у повному обсязі в задоволенні позовних вимог Вінницької міської ради до ТОВ "Агро Дельта Плюс" про зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019.

2.2. Господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки Вінницька міська рада обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Місцевий господарський суд зазначив, що задоволення позовної вимоги про виконання обов`язку в натурі не може поновити порушене право позивача, а тому така позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту.

2.3. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення господарського суду першої інстанції, погодився з висновком місцевого господарського суду про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права у цьому спорі.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та рішенням Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022 у справі № 902/311/22, до Верховного Суду звернулася Вінницька міська рада з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення господарських судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Вінницька міська рада зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

3.3. Вінницька міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

3.4. Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що передбачено пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, на думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 522/1528/15 (щодо способу судового захисту).

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 14.02.2019 між Вінницькою міською радою в особі Департаменту комунального майна (продавець) та ТОВ "Агро Дельта Плюс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу.

4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу продавець передав у власність (продав) покупцю, а покупець прийняв від продавця (купив) на підставі рішень Вінницької міської ради від 25.05.2018 № 1216, від 21.12.2018 № 1494 цілісний майновий комплекс готельного комплексу "Південний Буг", який знаходиться за адресою: м. Вінниця, площа Героїв Чорнобиля (площа Жовтнева), під номером 1 (один), і сплатив його вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

4.3. Згідно з підпунктом 4.1.3 пункту 4.1 договору купівлі-продажу покупець зобов`язаний надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи, тощо про виконання умов цього договору.

4.4. Підпунктом 4.1.8 пункту 4.1 договору купівлі-продажу передбачено обов`язок покупця надати в тримісячний строк з моменту реєстрації права користування відповідною земельною ділянкою на розгляд уповноваженого виконавчого органу містобудування та архітектури містобудівний розрахунок реконструкції об`єкта приватизації (з номерною ємністю не меншою від існуючої на момент укладення договору купівлі-продажу - 156 номерів), розроблений у відповідності до державних будівельних норм, стандартів і правил та з урахуванням передпроектних концептуальних рішень (реалізація проекту "Вінницька миля" - комплексної реконструкції проспекту Коцюбинського, площі Героїв Чорнобиля, площі Перемоги та площі Привокзальної).

4.5. Підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 договору купівлі-продажу визначено, що покупець зобов`язаний отримати дозвільні документи та розпочати будівельні роботи на об`єкті приватизації в шестимісячний термін з моменту отримання містобудівних умов та обмежень - вихідних даних на проектування реконструкції об`єкта приватизації.

4.6. Підпунктом 4.1.10 пункту 4.1 договору купівлі-продажу встановлено, що покупець зобов`язаний завершити реконструкцію та ввести в експлуатацію об`єкт приватизації протягом двох років з моменту отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт.

4.7. Відповідно до пункту 5.4 договору купівлі-продажу у разі невиконання покупцем зобов`язань за договором, продавець має право у встановленому законодавством порядку порушити питання про його розірвання, стягнення завданих збитків та повернення об`єкта приватизації за актом передачі у комунальну власність за рішенням суду.

4.8. Згідно з пунктом 11.4 договору купівлі-продажу у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду.

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.07.2020 № 1487 надано ТОВ "Агро Дельта Плюс" вихідні дані - містобудівні умови та обмеження на проектування реконструкції готелю "Південний Буг" під багатофункціональний центр, який знаходиться за адресою: площа Героїв Чорнобиля, 1, м. Вінниця.

4.10. Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради видано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 31.07.2020 № 96 з назвою об`єкта будівництва: "реконструкція готелю "Південний Буг" під багатофункціональний центр за адресою: м. Вінниця, площа Героїв Чорнобиля, 1".

4.11. Господарські суди зазначили, що до матеріалів справи позивачем додано копії листів від 23.01.2020 № 06-00-013-4003, від 29.04.2020 № 06-00-013-21250, від 13.05.2020 № 06-00-013-22891, від 14.05.2021 № 06-00-013-33613, від 07.04.2022 № 06/00/013/114049, адресованих відповідачу, з вимогою проінформувати Департамент комунального майна Вінницької міської ради про виконання взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу та надати підтверджуючі документи.

4.12. Господарські суди також зазначили, що доказів такого інформування відповідачем, як і доказів виконання взятих ТОВ "Агро Дельта Плюс" на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019, матеріли справи не містять. Водночас у матеріалах справи наявна відповідь ТОВ "Агро Дельта Плюс" директору Департаменту комунального майна Вінницької міської Ради від 13.05.2022 щодо виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу.

4.13. Невиконання ТОВ "Агро Дельта Плюс" взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу стало підставою для звернення Вінницької міської ради до Господарського суду Вінницької області з позовом про зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу шляхом:

- надання необхідних матеріалів, відомостей, документів тощо про виконання умов договору купівлі-продажу (підпункт 4.1.3 пункту 4.1 договору купівлі-продажу);

- надання на розгляд уповноваженого виконавчого органу містобудування та архітектури містобудівного розрахунку об`єкта приватизації (з номерною ємністю не меншою від існуючої на момент укладення договору купівлі-продажу - 156 номерів), розробленого у відповідності до державних будівельних норм, стандартів і правил з урахуванням передпроектних концептуальних рішень (реалізація проекту "Вінницька миля" - комплексна реконструкція проспекту Коцюбинського, площі Героїв Чорнобиля, площі Перемоги та площі Привокзальної) (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 договору купівлі-продажу);

- розпочати будівельні роботи з реконструкції на об`єкті приватизації відповідно до отриманих містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки від 31.07.2020 № 96, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.07.2020 № 1487 (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 договору купівлі-продажу).

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2023 у справі № 902/311/22 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Суховий В. Г., Чумак Ю. Я.

Розпорядженням начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу від 03.03.2023 № 29.3-02/604 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 902/311/22 у зв`язку з перебуванням судді Сухового В. Г. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

Ухвалою Верховного Суду від 06.03.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Вінницької міської ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 і рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022 у справі № 902/311/22.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

5.4. Предметом позову в цій справі є вимоги Вінницької міської ради до ТОВ "Агро Дельта Плюс" про зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019.

5.5. Підставою позовних вимог є неналежне виконання ТОВ "Агро Дельта Плюс" взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019, що, на думку позивача, порушує права Вінницької міської ради в особі Департаменту комунального майна міської ради.

5.6. Господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки Вінницька міська рада обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Місцевий господарський суд зазначив, що задоволення позовної вимоги про виконання обов`язку в натурі не може поновити порушене право позивача, а тому така позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту.

Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення господарського суду першої інстанції, погодився з висновком місцевого господарського суду про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права у цьому спорі.

5.7. Вінницька міська рада не погоджується з такими висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулася з касаційною скаргою. Вінницька міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що передбачено пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Верховний Суд зазначає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 09.08.2022 у справі № 921/504/20, від 06.09.2022 у справі № 910/9228/21, від 22.02.2022 у справі № 910/2330/21, від 24.05.2022 у справі № 910/3100/21.

5.9. За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

5.10. Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.11. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

5.12. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

5.13. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

5.14. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

5.15. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

5.16. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

5.17. Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи, та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

5.18. При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

5.19. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

5.20. Позивач, звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права у цій справі, обрав спосіб захисту свого права шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019, зокрема, зобов`язати відповідача надати необхідні матеріали, відомості, документи про виконання умов договору купівлі-продажу; надати на розгляд уповноваженого виконавчого органу містобудування та архітектури містобудівний розрахунок об`єкта приватизації; розпочати будівельні роботи з реконструкції на об`єкті приватизації відповідно до отриманих містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки від 31.07.2020 № 96.

5.21. Верховний Суд зазначає, що за змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Такий спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання зобов`язання чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі передбачає імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо) і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як його було унормовано сторонами в договорі. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17, від 14.05.2029 у справі № 910/16744/17, від 25.06.2019 у справі № 910/16981/17 та постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 910/15893/17, від 19.01.2022 у справі № 910/6899/21.

5.22. Колегія суддів зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій правильно врахували наявність в договорі купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019 правових наслідків невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим договором. Господарські суди установили, що відповідно до пункту 5.4 договору купівлі-продажу продавець у разі невиконання покупцем зобов`язань за договором має право у встановленому законодавством порядку порушити питання про його розірвання, стягнення завданих збитків або повернення об`єкта приватизації за актом передачі у комунальну власність за рішенням суду. Також згідно з пунктом 11.4 договору купівлі-продажу у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду.

5.23. Господарські суди правильно зазначили, що сторони договору купівлі-продажу передбачили спеціальні способи захисту права, які сприяють процесуальній економії та спрямовані відновити майнову сферу позивача в разі невиконання договірних зобов`язань. Зокрема, стягнення збитків, завданих невиконанням відповідачем умов договору (у разі доведення складу цивільного правопорушення), спрямоване належним чином відновити майнову сферу позивача.

5.24. Верховний Суд також враховує, що визначення предмета та підстав позову є правом позивача, у той час як встановлення його обґрунтованості - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і саме у такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Отже, обрання позивачем способу захисту, який не відповідає ні змісту правовідносин, не здатний відновити порушені права з огляду на відсутність механізму виконання такого рішення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 917/304/21, від 19.01.2022 у справі № 910/6899/21.

5.25. Отже, Верховний Суд погоджується з висновками про те, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 14.02.2019 не може відновити порушене право позивача, а тому така вимога не є ефективним способом захисту порушеного права.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.26. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.27. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.28. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 902/537/18, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

5.29. Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

5.30. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" у спірних правовідносинах.

5.31. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не посилалися на положення статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", не мотивували своє рішення цими положеннями та не застосовували зазначені норми, оскільки дійшли висновку про те, що задоволення позовних вимог Вінницької міської ради про виконання обов`язку в натурі не може поновити порушене право позивача та відмовили у задоволенні позовних вимог через неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах.

Водночас скаржником не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" для правильного вирішення справи.

5.32. Наведені обставини свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку у цій справі щодо застосування статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

5.33. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.34. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 522/1528/15 (щодо способу судового захисту).

5.35. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.36. Верховний Суд установив, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 522/1528/15, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним.

У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень: "Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права".

5.37 Колегія суддів, проаналізувавши наведені доводи скаржника, установила, що оскаржувані судові рішення в цій справі не суперечать висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається скаржник. Водночас оскаржувані судові рішення в цій справі ухвалені з урахуванням такого висновку.

Тому Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не підтвердилися.

5.38. При цьому деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.39. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Вінницької міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та рішення Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022 у справі № 902/311/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак