ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2023м. ДніпроСправа № 904/2652/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоставка", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 165 600 грн., пені у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн., інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 165 600 грн., пені у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн., інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/2652/22 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відповіді на доповнення до відзиву на позов позивач фактично зменшив розмір позовних вимог. Позивач зазначив, що під час судового розгляду відповідачем було частково сплачено суму основного боргу, станом на 28.03.2023 сума основної заборгованості відповідача перед позивачем, за розрахунком останнього, становить 149 000 грн.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 149 000 грн., пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн. та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн.

Подана заява відповідає вимогам чинного законодавства України. За таких обставин, суд прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" (надалі постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 2200426 від 08.02.2022 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид. сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (надалі товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору, детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатках) до цього договору.

За твердженням позивача, на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1/2200427 від 08.02.2022, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо. Загальна сума товару за специфікацію № 1/2200427 склала 428 490 грн.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, 17.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 165 600 грн., що підтверджується видатковою накладною № 36 від 17.02.2022.

Відповідно до п. 4.6 договору, порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У п. 2 специфікації сторонами було визначено, що покупець здійснює оплату вартості поставленого постачальником товару протягом 7 календарних днів із дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з п. 3.5 цього договору.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням вказаних умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару настав 24.02.2022.

Однак, відповідач, за твердженням позивача порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки.

Позивач вказав, що після звернення до суду з цим позовом покупцем частково було сплачено вартість поставленого товару на суму 16 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 268760 від 02.03.2023.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у відповідача утворилась заборгованість зі сплати вартості поставленого товару у розмірі 149 000 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань позивачем було нараховано відповідачу до сплати пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн. та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав до суду відзив на позов та доповнення до відзиву.

У вказаних документах зазначено про часткову оплату суми основного боргу у розмірі 16 600 грн. А також вказано, що відповідач визнає суму основного боргу, разом з цим, заперечує проти задоволення вимог позивача про стягнення штрафних санкцій та витрат на правову допомогу.

Разом з цим, до вказаних документів не долучено належних та допустимих доказів наявності у особи, що підписала такі документи Василюхи Т.О., повноважень на представництво інтересів Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів".

Частиною 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Частиною 1. ст. 58 Господарського процесуального кодексу України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В якості доказів наявності повноважень у Василюхи Т.О. на представництво інтересів Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до суду надано ордер від 16.02.2023 та довіреність від 06.03.2023, сформовані у системі «Електронний суд».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з пунктом 11 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер містить наступні реквізити:

12.1. Серію, порядковий номер ордера;

12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога;

12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа;

12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане;

12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження);

12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер;

12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги;

12.9. Дату видачі ордера;

12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі Адвокат);

12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі Адвокат);

12.12. Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням;

12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

Разом з тим, наданий ордер не відповідає типовій формі ордеру, яка затверджена Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 № 41, та не містить всіх необхідних реквізитів ордеру, передбачених Положенням, зокрема: серії, порядкового номера ордера; назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності; двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

В ордері від 16.02.2023 міститься посилання на ордер № АЕ 1180604 від 13.02.2023, разом з цим, такого ордеру до суду надано не було.

Щодо наданої довіреності від 06.03.2023 слід зазначити, що така довіреність видана на ім`я Кузнецова О.М. та не містить підпису особи довірителя.

А отже, відзив на позов та доповнення до відзиву від імені Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" підписані особою, повноваження якої не підтверджені належними доказами.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором поставки № 2200426 від 08.02.2022 у розмірі 149 000 грн., пені у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн., інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був поставлений позивачем товар, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлений товар мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був оплачений відповідачем поставлений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" (надалі постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 2200426 від 08.02.2022 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 12.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид. сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (надалі товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору, детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатках) до цього договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1/2200427 від 08.02.2022, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо. Загальна сума товару за специфікацію № 1/2200427 склала 428 490 грн.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, 17.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 165 600 грн., що підтверджується видатковою накладною № 36 від 17.02.2022.

Відповідно до п. 4.6 договору, порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У п. 2 специфікації сторонами було визначено, що покупець здійснює оплату вартості поставленого постачальником товару протягом 7 календарних днів із дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з п. 3.5 цього договору.

З урахуванням вказаних умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару настав 24.02.2022.

При цьому слід зауважити, що нереєстрація/затримка реєстрації податкової накладної не може бути ані підставою для неоплати виконаних робіт, ані відкладальною обставиною для здійснення боржником оплати.

Умова реєстрації позивачем податкових накладних є додатковою та жодним чином не впливає на відлік строку оплати.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки. Покупцем частково було сплачено вартість поставленого товару на суму 16 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 268760 від 02.03.2023.

За таких обставин, у Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" утворилась заборгованість перед Товариством у розмірі з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" 149 000 грн.

А отже, позовні вимоги про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 149 000 грн. є обґрунтованими.

Пунктом 10.3.1 договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зазначених у договорі та специфікації до нього, більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-ого календарного дня такого прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 10.3.1 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 07.03.2022 по 18.08.2022 у розмірі 25 452,49 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 25 452,49 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 2 381,92 грн. за період з 25.02.2022 по 18.08.2022 та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн. за період з 25.02.2022 по 18.08.2022 (фактично за період з березня по липень 2022 року).

Перевіривши розрахунки інфляційної складової та 3% річних суд встановив, що вони зроблені правильно та відповідають вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 381,92 грн. та інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн. є обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором поставки № 2200426 від 08.02.2022 з додатками (том 1 а.с. 11 - 29), видатковою накладною (том 1 а.с. 30), дорученням №96 (том 1 а.с. 33), ТТН (том 1 а.с. 31 - 32).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на відповідача.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн.

На підтвердження надання Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та Партнери» адвокатських послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" під час розгляду справи №904/2652/22 позивачем було долучено до позову: договір про надання правової допомоги № 41 від 19.08.2022, додаткову угоду № 1 від 19.08.2022 до договору, ордер № 1149325 від 19.08.2022.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268) (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 19.08.2022, гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу стягнення в судовому порядку заборгованості з контрагента АТ "Нікопольський завод феросплавів": в розмірі 20 000 грн. в Господарському суді Дніпропетровської області.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суду надано право з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

У даному випадку, розмір витрат на правову допомогу адвоката 20 000 грн. явно непропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову та кількості поданих доказів.

В ухвалі про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що ця справа є малозначною, оскільки, зокрема, позовні вимоги не вимагають здійснення жодних складних розрахунків. Результат вирішення даної справи не впливає на репутацію сторін та не викликав публічного інтересу.

За таких обставин, клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката слід задовольнити частково. А саме покласти на відповідача витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні клопотання позивача у частині покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. слід відмовити.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (місцезнаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь; ідентифікаційний код: 00186520) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" (ідентифікаційний код: 24235305; місцезнаходження: 49098, м. Дніпро, вул. Любарського, б. 93Л) суму основної заборгованості у розмірі 149 000 грн., пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн., інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 022,06 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 21.04.2023.

Суддя М.О. Ніколенко