ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/981/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М. за участі представників сторін: позивача адвоката Бовшика М.Ю., відповідача не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області до Товариства з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд про зобов`язання передачі товару в натурі та стягнення 2182 грн. 86 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд (далі відповідач) у якому просив суд:

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд виконати зобов`язання за договором про закупівлю від 19.01.2022 року, шляхом передачі в натурі бензину марки А 92 в кількості 3620 літрів;

стягнути, на підставі договору про закупівлю від 19.01.2022 року, 2182 грн. 86 коп. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язання з поставки товару бензину марки А-92 за договором про закупівлю № 20 від 19.01.2022 року, оплаченого позивачем, шляхом придбання талонів на пальне. Відповідач не виконав умов договору в частині забезпечення можливості вільного обміну 202 талонів бензину марки А 92 на 3620 літрів, яке позивач вимагає передати, а також стягнути штраф обумовлений п. 8.3. вказаного договору.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 04.10.2022 року, 17.11.2022 року, за клопотанням позивача, відстрочено Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області сплату судового збору у розмірі 2481 грн. до ухвалення рішення у справі; позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі №925/981/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке в подальшому відкладено на 22.12.2022 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 28.11.2022 року відзив на позовну заяву (вх. № 14013/22, а.с. 67-70), в якому заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, стверджував про повну поставку товару відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної № 80 від 24.01.2022 року, а також платіжних доручень: № 17 від 02.02.2022 року, № 45 від 11.03.2022 року, № 376 від 11.03.2022 року та вказав, що скетч-картки (талони) є лише способом отримання товару і не є платіжними документами; заперечив невідповідність поставленого товару якісним характеристикам; зауважив на порушенні підсудності розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року підготовче засідання відкладено на 18.01.2023 року; забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/981/22 для представника Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області адвоката Бовшика М.Ю. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням.

Представник позивача подав суду 17.01.2023 року клопотання вх. № 769/23, а.с. 82), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази у зв`язку з поданням відзиву на позов відповідачем.

Ухвалою суду від 18.01.2023 року підготовче провадження у справі № 925/981/22 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2023 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 31.01.2023 року заперечення на клопотання позивача про долучення доказів та додаткові пояснення (вх. № 1635/23/22, а.с. 90-92), в якому просив не досліджувати поданий позивачем з порушення встановлених судом строків доказ, відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача подав суду засобами електронного зв`язку 09.02.2023 року пояснення (вх. №2230/23, а.с. 99), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази та поновити строк на їх подання.

Ухвалою суду від 21.02.2023 року задоволено клопотання позивача, поновлено строк на подання додаткових доказів, які долучено до матеріалів справи (в протоколі судового засідання), відкладено розгляд справи на 30.03.2023 року; забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/981/22, для представника Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області адвоката Бовшика М.Ю. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням.

Представник позивача подав суду 20.03.2023 року клопотання (вх. №4580/23, а.с. 111-112), в якому надав докази сплати судового збору, просив долучити їх до матеріалів справи та копії талонів, які помилково не були додані до позовної заяви, також просив поновити строк на подання вказаних доказів.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив,причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи № 925/981/22 відповідно до даних довідки Господарського суду Черкаської області про доставку електронного листа на адресу, вказану представником відповідача (а.с. 108).

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 30.03.2023 року представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав і просив його задовольнити повністю.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 30.03.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

19.01.2022 року позивач Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, як замовник, та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд, як учасник, уклали договір про закупівлю № 20 (далі Договір, а.с. 12-17), за умовами п. 1.1. якого учасник зобов`язався протягом 2022 року та відповідно до умов, зазначених в договорі, передати замовнику товар на АЗС учасника з використанням скреч-карток/талонів (бланків дозволів внутрішнього обігу на відпуск товару), а замовник зобов`язався приймати у власність товар та повністю оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Сторони погодили усі істотні умови Договору, і зокрема, домовилися про наступне:

п. 1.2 найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару наведені в специфікації додаток №1 до даного договору. Код товару за ДК 021:2015-09130000-9-Нафта і дистиляти;

п. 2.1 під термінами «поставка товару», «передача у власність» та «відпуск товару» вживаються сторонами у тексті цього договору як тотожні поняття;

п. 2.2. під терміном довірена особа замовника (фактичного держателя, пред`явника скреч-карток/талонів (бланка внутрішнього обігу)) сторони розуміють будь-яку особу, якій замовник передав скреч-картки/талони і тим самим уповноважив її на вчинення дій по отриманню товару від імені та за рахунок замовника. Сторони погоджуються вважати, що кожен, хто пред`являє скреч-картку/талон є уповноваженим представником замовника на отримання товару за договором;

п. 2.3. скреч-картка/талон (бланк внутрішнього обігу) - є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС. Скреч-картка/талон надає право замовнику або довіреній особі отримати товар на АЗС. Скреч-картка/талон не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару;

п. 4.1. загальна ціна договору становить 987840 грн., в т.ч. ПДВ (20%): 164640 грн.;

п. 4.4. сторони дійшли згоди, що учасник здійснює відпуск товару, а замовник зобов`язується приймати у власність та оплачувати вартість товару, по ціні, яка встановлена учасником та визначена в специфікації до даного договору;

п. 5.2. розрахунки між учасником та замовником здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактоури наданого учасником, шляхом оплати вартості товару згідно специфікації протягом 3 банківських днів після його отримання;

п. 6.1. учасник поставляє (передає у власність) замовнику товари на таких умовах: EXW адреса АЗС (згідно додатку № 2), відповідно до офіційних правил тлумачення торгівельних термінів INKOTERMS в редакції 2010 року;

п. 6.2.- поставка за договором здійснюється учасником цілодобово по скреч-картках/талонах з АЗС учасника, перелік яких міститься в додатку № 2 до договору. Скреч-картка/талон містить інформацію про вид, об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт замовника при наданні таких бланків на АЗС протягом терміну дії такого бланку;

п. 6.3.- строк передачі товару: з дати укладення договору до 31.12.2022 року;

п. 6.5. місце поставки товару АЗС учасника, перелік яких міститься в додатку № 2 до договору;

п. 8.3.- за порушення умов зобов`язання щодо якості товару з учасника стягується штраф у розмірі двох відсотків вартості неякісних товарів;

п. 11.1. договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2022 року;

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

До Договору сторони уклали:

додаток № 1 - Специфікація (а.с. 18), в якій погодили поставку товару Бензин А-92 в кількості 15200 л за ціною 30 грн.15 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 458280 грн., дизельне паливо в кількості 1800 л за ціною 29 грн. 42 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 529560 грн. Загальна сума поставки з урахуванням ПДВ складає: 987840 грн.;

додаток № 2 - Перелік автозаправних станцій постачальника (а.с. 19), які розташовані за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.164/3; Черкаська обл., м. Сміла, вул. Б.Хмельницького, буд. 49Б; Черкаська обл., м. Сміла, вул. Незалежності, буд.117; Черкаська обл., Золотоніський район, с/р Деньгівська, а/д Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя,120км; Черкаська обл., м. Канів, вул. 206 Дивізії, буд. 5.

24.01.2022 року до Договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 20), в якій виклали п. 4.1. Договору в наступній редакції: «п.4.1. - загальна ціна договору становить 752502 грн., в т.ч. ПДВ (20%): 125417 грн.; також виклали специфікацію додаток № 1 в новій редакції.

22.02.2022 року до Договору сторонами укладено додаткову угоду № 2 (а.с. 21), в якій виклали в новій редакції додаток № 1 специфікацію до Договору: «Бензин А-92 в кількості 4000 л за ціною 30 грн.15 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 120600 грн., дизельне паливо в кількості 7000 л за ціною 29 грн. 42 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 205940 грн.; Бензин А-92 в кількості 6590,1639 л за ціною 32 грн.94 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 217080грн., дизельне паливо в кількості 6470,9417 л за ціною 32 грн. 28 коп. за літр на загальну суму з ПДВ 208882 грн. Загальна сума поставки з урахуванням ПДВ складає: 752502 грн.

Із видаткової накладної № 80 від 24.01.2022 року (а.с. 22) вбачається погодження відповідача відвантажити позивачу, а останнім отримати товар бензин А-92 в кількості 4000 л за ціною 30 грн. 15 коп. за літр на загальну суму 120600грн.. та дизельне паливо в кількості 7000 л за ціною 29 грн.42 коп. за літр на загальну суму 205940 грн. Всього на загальну суму 326540 грн. з ПДВ.

Платіжними дорученнями № 17 від 02.02.2022 року, № 45 від 11.03.2022 року, №76 від 11.03.2022 року позивач - Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області сплатив відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд загалом 326540 грн. з призначенням платежу: «за бензин та диз.паливо згідно договору №20 від 19.01.2022 року та видаткової накладної № 80 від 24.01.2022 року» (а.с. 23-24).

За даними позивача ним отримано від відповідача талони на пальне: на бензин А-92, дизельне паливо на обумовлену Договором суму зі строком дійсності - 16.12.2022 року, які повністю оплачені позивачем. Відповідач частково виконав свої зобов`язання за Договором передав позивачу за талонами 7000 л. дизельного палива та 380 л бензину А-92. Разом з тим, заправка автомобілів позивача за отриманими 202 талонами бензину А-92 (а.с. 25-34, 114, 115) не проведена, оскільки при зверненні представників позивача до вказаних відповідачем АЗС, зазначених у додатку № 2 до договору, їх працівники відмовили у відпуску бензину А-92 відповідача з тих підстав, що вони заблоковані та являються безтоварними, про це усно повідомлено водіїв та 26.12.2022 року складено відповідний акт про відмову (а.с. 82 на звороті).

13.06.2022 року позивач звернувся до відповідача з претензією за № 185(а.с.35-37, докази направлення а.с.38-39), в якій вимагав усунути недоліки щодо отримання товару за погодженим сторонами договором про закупівлю № 20 від 19.01.2022 року, у разі відмови передати оплачений позивачем товар у кількості 3620 л повідомив про намір звернення до суду. Претензія позивача не отримана відповідачем та повернена з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідач бензин марки А-92 в у кількості 3620 л не передав позивачу.

Отже, предметом позову, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про виконання зобов`язання за договором про закупівлю № 20 від 19.01.2022 року, шляхом передачі в натурі 3620 літрів бензину марки А 92 та стягнення 2182 грн. 86 коп. штрафу на підставі п. 8.3. вказаного договору.

За правовою природою права і зобов`язання сторін, що виникли із цього договору, віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусового виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640);

у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що сторонами був укладений договір про закупівлю № 20 від 19.01.2022 року, який ними виконувався.

Пунктом 6.2. Договору сторони обумовили, що поставка за договором здійснюється учасником цілодобово по скреч-картках/талонах з АЗС учасника, перелік яких міститься в додатку № 2 до договору. Скреч-картка/талон містить інформацію про вид, об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт замовника при наданні таких бланків на АЗС протягом терміну дії такого бланку.

Пропозиція відповідача поставити товар, оформлена видатковою накладною № 80 від 24.01.2022року, позивачем прийнята і виконана шляхом попередньої оплати зазначеного у видаткових накладних товару - бензин А-92 та дизельне паливо, платіжними дорученнями: № 17 від 02.02.2022 року, № 45 від 11.03.2022 року, №76 від 11.03.2022 року на загальну суму 326540 грн. Відповідач передав позивачу за талонами 7000 л дизельного палива та 380 л бензину А-92.

Доказів належного виконання договірного зобов`язання з поставки позивачу товару - 3620 літрів бензину А-92, зазначеного у видатковій накладній № 80 від 24.01.2022 року за переданими відповідачем 202 талонами суду не надано. Відтак вимога позивача про зобов`язання передачі в натурі 3620 літрів бензину марки А 92 обумовленого договором про закупівлю від 19.01.2022 року, що оплачений позивачем суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо твердження відповідача про фактичне здійснення поставки спірного товару, згідно підписаної сторонами видаткової накладної № 80 від 24.01.2022 року, як підстави для відмови у задоволенні позову суд зазначає наступне.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд касаційної інстанції звертав увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18 (позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.01.2020 року у справі № 916/922/19).

Щодо вимоги позивача про стягнення 2182 грн. штрафу, на підставі п. 8.3. Договору суд зазначає наступне.

Пунктом 8.3. Договору сторони погодили, що за порушення умов зобов`язання щодо якості товару з учасника стягується штраф у розмірі двох відсотків вартості неякісних товарів.

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, судом встановлене порушення відповідача з поставки оплаченого позивачем товару 3620 літрів бензину А-92, доказів порушення якісних характеристик вже отриманого позивачем товару -7000 л дизельного палива та 380 л бензину А-92 матеріали справи не містять, тому суд не вбачає підстав для стягнення обумовленого п. 8.3. Договору штрафу та відмовляє в задоволенні даної вимоги позивача.

Твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності заявлених позивачем вимог суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору про закупівлю № 20 від 19.01.2022 року, з урахуванням внесених до нього змін, та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованими і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи та наведені норми законодавства суд позов визнає обґрунтованим і доказаним в частині вимоги про зобов`язання передачі в натурі 3620 літрів бензину марки А 92 за договором про закупівлю від 19.01.2022 року із заявлених у позові підстав його задовольняє. В частині вимог про стягнення 2182 грн. 86 коп. штрафу відмовляє.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд, , місцезнаходження: 69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 57, офіс 36 передати Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, , місцезнаходження: 19003, Черкаська область, м. Канів, вул. Шевченка, буд.49 -3620 літрів бензину марки А 92.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю М-7 Трейд, , місцезнаходження: 69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 57, офіс 36 на користь Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, , місцезнаходження: 19003, Черкаська область, м. Канів, вул. Шевченка, буд.49 2481 грн. судових витрат.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 2182 грн. 86 коп. штрафу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.04.2023 року.

Суддя В.М. Грачов