ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/311/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОРМАІЗОЛ"
до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОМПАНІЯ РОЛЛІ"
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "НОРМАІЗОЛ" (позивач) про стягнення з ТОВ "Компанія Роллі" (відповідач) 306 469,70 грн заборгованості за договором №01082018 від 01.08.2018, 97 989,48 грн пені, 7 993,12 грн 3% річних та 66 403,46 грн інфляційних.

Також, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.01.2023 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/311/23 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2023 було залишено позовну заяву без руху.

01.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРМАІЗОЛ" подало до господарського суду Харківської області заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

02.04.2023 через систему "електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. №7925) в якому відповідач частково визнає заборгованість перед позивачем, не погоджується з розрахунками позивача та вказує на пропуск позивачем позовної давності для стягнення штрафних санкцій. Також, в своєму відзиві відповідач просить суд поновити строк на його подання та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Разом з відзивом, відповідачем окремо подано заяву про застосування до вимог позивача в частині стягнення пені, нарахованої за накладними №ХФ-0505 від 15.12.2021, №ХФ-0499/1 від 15.12.2021, №ХФ-0505/1 від 21.12.2021, №ХФ-0516 від 22.12.2021 строків позовної давності.

Ухвалою суду від 03.04.2023 було задоволено клопотання відповідача та долучено відзиву до матеріалів справи.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином.

Правом на подання відповіді на відзив позивач, не скористався, клопотань про надання йому часу на підготовку відповіді на відзив або інших заяв по суті справи - заявлено не було.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі суду з міркувань безпеки, розгляд даної справи здійснений судом у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «НОРМАІЗОЛ», згідно умов договору Постачальник (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ РОЛЛІ» згідно умов договору Покупець (Відповідач) було укладено Договір №01082018 від 01.08.2018 року (далі Договір).

Згідно з предметом договору, п.1.1. Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, іменовану далі по тексту Договору - Товар.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Товар оплачується покупцем на умовах відстрочки платежу 30 (тридцять) днів з моменту відвантаження Товару, якщо інше не передбачено в додаткових угодах та Специфікаціях

Відповідно п. 2.3. Договору, право власності на поставлений товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі Товару Покупцю.

Факт передачі товару засвідчується підписаними Відповідачем та Позивачем видатковими накладними.

На виконання умов Договору, Постачальник здійснив поставку Товару Покупцю згідно з видатковими накладними, на адресу Покупця було реалізовано товару про що свідчать видаткові накладні:

- ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн

- ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн

- ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн

- ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн

- ХФ-0520 від 29.12.2021 на суму 11 880,00 грн

- ХФ-0520/1 від 04.01.2022 на суму 36 447,84 грн

- ХФ-0521/1 від 10.01.2022 на суму 8 323,20 грн

- ХФ-0004 від 17.01.2022 на суму 46 242,96 грн

- ХФ-0521 від 24.01.2022 на суму 11 505,60 грн

- ХФ-0040 від 14.02.2022 на суму 34 008,48 грн

- ХФ-0041 від 14.02.2022 на суму 48 473,64 грн

- ХФ-0040/1 від 22.02.2022 на суму 19 522,80 грн

Всього було поставлено товару на суму 306 469,73 грн.

Відповідачем у відзиві визнані вищезазначені обставини та наявність заборгованості по оплаті за поставлений товар, однак у відзиві зазначає про сплив позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за накладними ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн, ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн, ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн та ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн.

З цього приводу суд зауважує, що скорочений строк позовної давності, встановлений нормою ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач, застосовується до вимог :

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у медіа.

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у медіа або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);

4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);

5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу);

6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);

7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу);

8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

У спірному ж випадку до вимог про стягнення заборгованості за товар, поставлений згідно накладних ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн, ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн, ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн та ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн підлягає застосуванню загальна позовна давність, яка згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на загальну суму 306 469,73 грн виник обов`язок оплатити його вартість.

Таким чином, згідно з приписами статей 173, 174 ЦК України, між позивачем та відповідачем виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен оплатити отриманий товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку.

У відповідності до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами частини 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Товар оплачується покупцем на умовах відстрочки платежу 30 (тридцять) днів з моменту відвантаження Товару, якщо інше не передбачено в додаткових угодах та Специфікаціях

Крім того, суд враховує. що відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 1 даного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як унормовано ч. 2 ст. 9 цього ж Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфін України 24.05.1995, № 88: 2.1. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Дослідивши накладну, на які позивач посилається як на доказ отримання товару відповідачем, суд встановив, що вона містить підпис представника відповідача в графі отримання та вказаний підпис скріплено печаткою відповідача.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем накладних, які є первинним обліковими документами у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв товар у власність та зобов`язався здійснити його оплату, про що свідчить підписана без зазначення недоліків представником відповідача та скріплена печаткою підприємства видаткова накладна, надана позивачем.

Отже, обов`язок відповідача оплатити товар, отриманий від позивача за накладними, виник в наступні дні:

- за накладною ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн - 14.01.2022, а з 15.01.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн - 14.01.2022, а з 15.01.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн - 20.01.2022, а з 21.01.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн - 21.01.2022, а з 22.01.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0520 від 29.12.2021 на суму 11 880,00 грн - 28.01.2022, а з 29.01.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0520/1 від 04.01.2022 на суму 36 447,84 грн - 03.02.2022, а з 04.02.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0521/1 від 10.01.2022 на суму 8 323,20 грн - 09.02.2022, а з 10.02.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0004 від 17.01.2022 на суму 46 242,96 грн - 16.02.2022, а з 17.02.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0521 від 24.01.2022 на суму 11 505,60 грн - 23.02.2022, а з 24.02.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0040 від 14.02.2022 на суму 34 008,48 грн - 16.03.2022, а з 17.03.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0041 від 14.02.2022 на суму 48 473,64 грн - 16.03.2022, а з 17.03.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару,

- за накладною ХФ-0040/1 від 22.02.2022 на суму 19 522,80 грн - 24.03.2022, а з 25.03.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідачем не оспорено вказану заборгованість, доказів оплати отриманого від позивача товару не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 306 469,73 грн основного боргу по оплаті вартості поставленого товару обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за отриманий товар перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою програми Калькулятор Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7 993,12 грн 3% річних та 66 403,46 грн інфляційних збитків.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3 209,47 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.З Закону).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 9.4. Договору, За прострочення оплати Покупець сплачує пеню за кожний день прострочення, яка обчислюється від суми несплаченої вартості товару в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій за прострочення виконання зобов`язання і строки їх нарахування. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіряючи розрахунок пені, наданий позивачем, зазначає, що він не відповідає вимогам ст. 232 ГК України, а саме, позивачем здійснено нарахування пені за більший період, ніж встановлено законом.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1, п.1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Як вже було зазначено судом, відповідачем було подано до суду заяву про застосування до вимог про стягнення пені строків позовної давності.

Відповідно до частин 1, 5 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд зазначає, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

З умов договору вбачається, що покупець зобов`язаний був сплачувати вартість отриманого товару з відстрочкою в 30 днів. Прострочення виконання зобов`язання зі сплати виникли :

- за накладною ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн з 15.01.2022

- за накладною ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн з 15.01.2022

- за накладною ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн з 21.01.2022

- за накладною ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн з 22.01.2022

- за накладною ХФ-0520 від 29.12.2021 на суму 11 880,00 грн з 29.01.2022

- за накладною ХФ-0520/1 від 04.01.2022 на суму 36 447,84 грн з 04.02.2022

- за накладною ХФ-0521/1 від 10.01.2022 на суму 8 323,20 грн з 10.02.2022

- за накладною ХФ-0004 від 17.01.2022 на суму 46 242,96 грн з 17.02.2022

- за накладною ХФ-0521 від 24.01.2022 на суму 11 505,60 грн з 24.02.2022

- за накладною ХФ-0040 від 14.02.2022 на суму 34 008,48 грн з 17.03.2022

- за накладною ХФ-0041 від 14.02.2022 на суму 48 473,64 грн з 17.03.2022

- за накладною ХФ-0040/1 від 22.02.2022 на суму 19 522,80 грн з 25.03.2022

Позивач знав про порушення його права, щодо прострочення оплати товару.

З урахуванням викладеного, початок перебігу строку позовної давності щодо кожного з платежів розпочався з моменту виникнення зобов`язання по сплаті платежів та сплив, відповідно, через один рік.

Позивач звернувся до суду з позовом 25.01.2023, таким чином, до вимог про стягнення пені, нарахованої за накладними ХФ-0499/1 від 15.12.2021 на суму 26 306,47 грн, ХФ-0505 від 15.12.2021 на суму 21 888,00 грн, ХФ-0505/1 від 21.12.2021 на суму 18 720,00 грн та ХФ-0516 від 22.12.2021 на суму 23 150,74 грн, у відповідності до вищезазначених вимог ЦК України (ч. 4 ст. 267 ЦК України) задоволенню не підлягає через сплив позовної давності, про застосування якої відповідач звернувся до суду з відповідною заявою, та відсутність належних та допустимих доказів в розумінні статті 76ГПК України в підтвердження поважності причин пропуску позовної давності.

Здійснивши власний розрахунок пені з урахуванням вимог ст. 232 ГК України, суд зазначає наступне:

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0520 від 29.12.2021 становить 1 725,04 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0520/1 від 04.01.2022 становить 5 472,17 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0521/1 від 10.01.2022 становить1 290,66 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0004 від 17.01.2022 становить 7 436,88 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0521 від 24.01.2022 становить 1 916,55 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0040 від 14.02.2022 становить 6 391,73 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0041 від 14.02.2022 становить 9 110,39 грн,

- розмір пені, яка підлягає нарахуванню у зв`язку з прострочкою оплати товару, отриманого відповідачем за накладною ХФ-0040/1 від 22.02.2022 становить 3 797,58 грн.

Загальний розмір пені становить 37 141,00 грн.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної оплати відповідачем товару, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені але часткове їх задоволення в сумі 37 141,00 грн, у зв`язку з невірним розрахунком.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені суд відмовляє.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 6 270,11 грн.

Також позивачем було заявлено до стягнення 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо покладення на відповідача цих витрат, суд зазначає наступне.

Доказами понесених витрат на правову допомогу є договір про надання правової допомоги №31 від 07.12.2018 та додаткова угода від 01.12.2022.

Компенсації підлягає як уже сплачена сума так і та яка підлягає сплаті Позивачем на рахунок адвоката відповідно до Акту приймання-передачі але не була сплачена, або сплата яких відстрочується відповідно до умов додаткової угоди до договору.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 126 ГПК України, Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правничу допомогу покладаються судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 8 729,29 грн.

Відповідачем також було заявлено до стягнення з позивача 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Оскільки, позовні вимоги були задоволені судом, витрати відповідача на правничу допомогу не підлягають віднесенню на позивача. Крім того, відповідачем не було надано до суду доказів понесення таких витрат та їх обґрунтованого розрахунку.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ РОЛЛІ" (61072, м. Харків, вул. Тобольська, 46, оф. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМАІЗОЛ" (03150 м. Київ, вул. Димитрова, 6, к. 41, ) 306 469,73 грн заборгованості, 37 141,00 грн пені, 7 993,12 грн 3% річних, 66 403,46 грн інфляційних збитків, 6 270,11 грн судового збору та 8 729,29 грн витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРМАІЗОЛ" (03150 м. Київ, вул. Димитрова, 6, к. 41, )

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ РОЛЛІ" (61072, м. Харків, вул. Тобольська, 46, оф. 1, )

Повне рішення складено "17" квітня 2023 р.

Суддя С.А. Прохоров