УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

м. Київ

11.04.2023Справа № 910/11427/22

За позовом Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед)

до 1. Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»

2. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

3. Кабінету Міністрів України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання"

2. Фонд державного майна України

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Котков О.В.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явилися;

від відповідача-1 Седляров В.С.;

від відповідача-2 Іжаківський А.О;

від відповідача-3 Демеденко О.О.;

від третьої особи-1 не з`явилися;

від третьої особи-2 Ленько М.М.

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2022 року до Господарського суду міста Києва від Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед) (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (відповідач-1), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (відповідач-2) та Кабінету Міністрів України (відповідач-3), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати незаконним передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання Фонду державного майна України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- визнати недійсним п. 3 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнати недійсним п. 5 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнати недійсним п. 7 рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" від 01.09.2022 р., оформленого протоколом № 4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11427/22, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.11.2022 року та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" та Фонд державного майна України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 року задоволено частково заяву б/н від 02.11.2022 року «Про забезпечення позову» Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед) у справі № 910/11427/22; до вирішення спору у справі № 910/11427/22 по суті та набрання рішенням законної сили накладено арешт на майно Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" - частку у розмірі 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання"; в іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року задоволено клопотання № 26/17-17.2-18226 від 16.11.2022 року «Про скасування заходів забезпечення позову» Міністерства енергетики України та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 року у справі № 910/11427/22.

В підготовчому засіданні 22.11.2022 року судом оголошувалася перерва.

22.11.2022 року до Господарського суду міста Києва надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду № 910/11427/22 від 22.11.2022 року про витребування матеріалів справи № 910/11427/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 року зупинено провадження у справі № 910/11427/22 до перегляду Північним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року у справі № 910/11427/22, матеріали справи № 910/11427/22 надіслано до Північного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року у справі № 910/11427/22.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 року апеляційну скаргу Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року у справі № 910/11427/22 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 року у справі №910/11427/22 - без змін.

23.03.2023 року матеріали справи були повернуті до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 року поновлено провадження у справі № 910/11427/22, підготовче засідання призначено на 11.04.2023 року.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків.

Так, за матеріалами справи судом встановлено, що Kerelio Commercial Limited (Кереліо Коммершіал Лімітед) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Кабінету Міністрів України про:

- визнання незаконним передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- зобов`язання Кабінету Міністрів України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання Фонду державного майна України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- визнання недійсним п. 3 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнання недійсним п. 5 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнання недійсним п. 7 рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" від 01.09.2022 р., оформленого протоколом № 4.

Зі змісту позовної заяви слідує, що в обґрунтування вимог до Кабінету Міністрів України позивач зазначав, що 15.09.2021 року Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження № 1222 "Деякі питання управління об`єктами державної власності", яким було вирішено передати Міністерству енергетики повноваження з управління корпоративними правами, що належать державі, зокрема, у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго". Позивач вважає, що перебування повноважень з управління корпоративними правами у Міністерства енергетики України є незаконним і вони мають бути передані іншому органу.

Отже, позивачем безпосередньо оскаржуються дії уряду щодо прийняття рішення про передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго", вимоги до Кабінету Міністрів України стосуються здійснення ним управлінських владних функцій, тобто виникли у сфері публічно-правових відносин.

Статтею 55 Конституції України установлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, вимоги до Кабінету Міністрів України підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі № 805/2495/17-а викладено такий правовий висновок: "до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин".

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27.06.2018 року у справі № 815/6945/16.

Поряд з тим Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за приписами частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Тож характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, як і предмет оскарження, вказують на юрисдикцію господарських судів у спорі.

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 року у справі № 800/301/16 було сформовано правовий висновок про те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 року у справі № 910/15230/19 визначив критерії відокремлення адміністративної юрисдикції. Зокрема, в п. 4.6 зазначено про те, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Беручи до уваги наведене вище та враховуючи суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання незаконним передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" фактично є вимогою про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України та має характер публічно-правового спору, а тому не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Інша частина позовних вимог належить до приватно - правового спору, тобто такий спір належить до господарського судочинства.

Суд вважає, що позивач безпідставно об`єднав позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Згідно з частиною 4 статті 173 Господарського процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Зважаючи на вказане, надаючи правову оцінку доказам, що надані суду, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується з частиною 4 статті 173 Господарського процесуального кодексу України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, а позивачем у позовній заяві об`єднано вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства - адміністративного та господарського.

У зв`язку із залишенням позову без розгляду усі нерозглянуті заяви та клопотання сторін також залишаються судом без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд звертає увагу прокурора, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідного клопотання, питання про повернення позивачу з державного бюджету судового збору може бути вирішено у випадку подання відповідного клопотання згідно з приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 226, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 11 квітня 2023 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 18 квітня 2023 року.

Суддя О.В. Котков