ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/616/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ та Фізичної особи- підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року, м. Одеса, суддя Степанова Л.В., повний текст рішення складено та підписано 30.01.2023 року

у справі №916/616/21

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку ПРИВАТБАНК, м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, м. Одеса

про стягнення 103 542 грн. 32 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», м.Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, м. Одеса, у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість за договором б/н від 14.06.2018 року у загальному розмірі 103 542 грн. 32 коп., з яких 68 434 грн. 06 коп. - заборгованості за кредитом; 33 072 грн. 69 коп. - заборгованості за відсотками з користування кредитом; 2 035 грн. 57 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м. Київ посилається на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http:/privatbank.ua, котрі разом із заявою відповідача, анкетою про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та заявою про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» складають договір банківського обслуговування б/н від 14.06.2018 року, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість по кредиту у розмірі, визначеному позивачем.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2023 року у справі №916/616/21 (суддя Степанова Л.В.) позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Фізичної особи підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича про стягнення 103 542 грн. 32 коп. задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 68 434 грн. 06 коп. заборгованості за тілом кредиту; відмовлено у позовних вимогах Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Фізичної особи підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича про стягнення 33 072 грн. 69 коп. заборгованості за процентами та 2 035 грн. 57 коп. заборгованості з комісії; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Мотивуючи часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», м. Київ, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами.

Проте, за висновками місцевого господарського суду, у даному разі відсутні підстави вважати, що Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м. Київ при укладенні договору з Фізичною особою підприємцем Пащенко Дмитром Дмитровичем, м. Одеса дотрималося вимог, передбачених ст. 633, 634, 1056 Цивільного кодексу України. Тобто, на думку суду, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за використання ліміту, з огляду на що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих позичальником сум відсотків та комісії задоволення не потребують.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі № 916/616/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на норми ст. ст. 634, 639 Цивільного кодексу України, зазначає, що з наданих суду позивачем відповідних доказів, вбачається фактичне укладення договору банківських послуг б/н від 14.06.2018 року між Акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, м. Київ та Фізичною особою підприємцем Пащенко Дмитром Дмитровичем, м. Одеса, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з Анкети-заяви та Умов.

Крім того, позивач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що у відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства, а за вiдсутностi таких умов та вимог - вiдповiдно до звичаїв дiлового обороту або iнших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, як вважає Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, м. Київ, підписанням заявки про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку « 1603» на умовах, зазначених в цій заяві, Фізична особа підприємець Пащенко Дмитро Дмитрович, м. Одеса у повному обсязі приєднується до «Умов та Правил надання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», що розміщені на офіційному сайті Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк у мережі Інтернет https://privatbank.ua/terms, та які разом із заявою на відкриття рахунку, анкетою про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та заявою про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» становлять кредитний договір б/н від 14.06.2018 року., який вступає в силу з моменту підписання цієї заявки шляхом накладення електронного цифрового підпису у Приват 24. Отже, приєднавшись до цих Умов, відповідач висловлює свою згоду з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Скаржник також зазначив, що у заяві сторонами погоджено істотні умови кредитного договору (сума кредитного ліміту, проценти за користування кредитом, строк кредитування та інше), однак, з наданих ним розрахунку заборгованості та виписок вбачається, що відповідачем не виконувалися належним чином зазначені умови.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи приписи ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою забороняються безпроцентні кредити, та викладене вище, скаржник наполягає на тому, що вказаний кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Отже, на переконання апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на погоджені сторонами умови кредитування, крім того, враховуючи той факт, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, неправомірно відмовив у стягненні відсотків по кредиту.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/916//21, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фізична особа - підприємець Пащенко Дмитро Дмитрович, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції також не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 скасувати в частині стягнення з останнього на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, м. Київ 68 434 грн. 06 коп. заборгованості за тілом кредиту та 1 500 грн. 24 коп. судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом усіх підстав, перелічених у ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції про надання кредиту овердрафт на підставі довідки позивача про розміри встановлених кредитних лімітів №80714DNHDS4EU від 18.02.2021 року та виписки про рух коштів з рахунку відповідача, оскільки вказана довідка підписана представником позивача за довіреністю Савіхіною А.М., якою був поданий позов та до повноважень якої, згідно довіреності від 18.08.2020 року, не входить складання та підписання довідок про розмір кредитного ліміту від імені Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк.

Крім того, на переконання відповідача, довідка про розміри встановлених кредитних лімітів не містить жодних ознак кредитного договору та дати його укладення у відповідності до заяви відповідача від 14.06.2018 року, а також не містить печатки банку та підпису відповідальної особи банку. Отже, зміст довідки без ідентифікуючих ознак кредитних правовідносин може відтворити будь-яка особа та на будь-яку суму, зважаючи на дані, які зазначені у виписці по рахунку відповідача № НОМЕР_1 .

Таким чином, на переконання відповідача позивачем не доведено використання кредитного ліміту саме за заявою від 14.06.2018 року, заборгованість за яким є предметом даного спору. Водночас, у цій заяві розмір кредитного ліміту коливався від 10 000 грн. до 75 000 грн., тобто не був узгоджений сторонами.

Також, як зазначено Фізичною особою підприємцем, судом першої інстанції на підставі виписки про рух коштів з рахунку відповідача було встановлено, що по простроченому тілу кредиту заборгованість становить 68 434 грн., 06 коп., однак зазначені висновки суду є незрозумілими для відповідача, оскільки, на його думку, судом не наведені конкретні докази на їх підтвердження.

Так само, на думку відповідача, розрахунок заборгованості, який суд визнав носієм інформації по факту обробки руху коштів по рахунку кредитної угоди, взагалі не містить номеру рахунку і підписаний не відповідальним працівником банку, а його представником в суді.

Відповідач у своїх доводах посилається на правові позиції Верховного Суду, що на його думку є необхідним для правильного вирішення справи, враховуючи, що між сторонами не укладався типовий кредитний договір, а укладено договір про обслуговування банківського рахунку з можливістю кредитування рахунку.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, на переконання відповідача, є нічим іншим як припущенням, оскільки поняття «певний час» не може розцінюватись як обставини, встановлені судом.

Також відповідач стверджує, що судом не було надано ніякої оцінки дослідженому у судовому засіданні додатку у мобільному телефоні відповідача «Приват24 для бізнесу», згідно якого договір про кредитний ліміт «Підприємницький» на рахунок № НОМЕР_1 був укладений 14.05.2018 року, а не 16.06.2018 року, внаслідок чого не була застосована правова позиція ВС/КГС від 25.05.2021 року по справі №554/4300/16-ц, у відповідності до якої належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону Україні «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», положеннями ч. 2 якої передбачені такі обов`язкові реквізити, як відомості про дату складання документа.

Також, відповідач не згоден з посиланням суду першої інстанції на те, що відповідач під час розгляду справи у суді не звертався до суду з клопотанням про призначення у справі судової експертизи щодо встановлення відсутності отримання відповідачем кредитних коштів, натомість наголошує на тому, що суд не зобов`язав позивача надати докази видачі кредитного ліміту, зважаючи на настоювання відповідача щодо невчинення певних дій іншою стороною, відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Одночасно, суд з власної ініціативи не призначив судову експертизу, що, на думку відповідача, свідчить про недоведені позивачем припущення, які суд визнав встановленими обставинами.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21; об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПРИВАТБАНК з апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21; об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПРИВАТБАНК з апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21.

21.03.2023 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, у якому відповідач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПРИВАТБАНК на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення, в частині стягнення з відповідача сум нарахованих процентів та комісії залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Як стверджує відповідач, суд першої інстанції згідно наданої позивачем виписки по рахунку не міг встановити періоди користування кредитними коштами, через що не міг і визначити розмір заборгованості за процентами та заборгованості з комісії, зважаючи на дані, які зазначені у вказаній виписці.

Крім того, позивач не надав відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли станом на 14.06.2018 року і якими обумовлювались кредитні правовідносини. А наданий позивачем витяг з Умов та Правил банківських послуг не може бути належним доказом, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що цей документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив суттєві умови кредитних правовідносин.

Також, відповідач наголошує на тому, що у період 2018-2020 років Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК неодноразово змінювало Умови та Правила надання банківських послуг, тоді як при розгляді справи представник позивача настоював на їхньої незмінності.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/616/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 103542 грн. 32 коп.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та Фізичної особи-підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 не потребує скасування з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

14.06.2018 року Пащенком Дмитром Дмитровичем за допомогою КЕП АЦСК ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було підписано заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку № НОМЕР_1 на наступних умовах: вид кредиту Овердрафтовий кредит; мінімальний розмір ліміту 10000 UAH; максимальний розмір ліміту 75000 UAH; розмір відсоткової ставки 30%; пільговий період 55 днів; термін користування кредитом 12 місяців.

Також, у вказаній заявці зазначено, що підписанням цієї заявки клієнт на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» та Гарантовані платежі», що розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у мережі Інтернет https://privatbank.ua/terms, та які разом із Заявою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умови), цією заявкою становлять кредитний договір між Банком та клієнтом, примірник якого клієнт отримав шляхом самостійного роздрукування. Підписанням цієї заявки клієнт висловлює свою пряму і безумовну згоду на встановлення Банком будь-якого розміру Кредитного ліміту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький». Розмір ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши дану заявку, клієнт просить надати кредит за послугою «Гарантовані платежі» з максимальним лімітом 500000 тисяч гривень. Істотні умови послуги «Гарантовані платежі» містяться в Умовах та заявці на гарантований платіж, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Розмір ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченом Умовами. Кредитний договір вступає в силу з моменту підписання Клієнтом цієї Заявки шляхом накладення електронного цифрового підпису у Приват24 для бізнесу.

Раніше, 12.11.2014 року Фізична особа-підприємець Пащенко Дмитро Дмитрович приєднався до умов та правил надання банківських послуг, про що свідчить наявна у матеріалах справи заява та заява про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про розміри встановлених кредитних лімітів від 18.02.2021 року №80714DNHDS4EU, Фізичній особі - підприємцю Пащенку Дмитру Дмитровичу, м.Одесана поточний рахунок № НОМЕР_1 було встановлено наступні кредитні ліміти: 14.07.2018 року 70000, 16.07.2018 року - 0, 29.07.2018 року 70000, 27.10.2018 року 75000, 05.02.2019 року 0, 09.04.2019 року 35000, 10.05.2019 року 0, 11.05.2019 року 35000, 04.06.2019 року 40000, 04.07.2019 року 0, 13.09.2019 року 20000, 24.10.2019 року 0, 20.12.2019 року 25000, 17.01.2020 року 55000, 20.02.2020 року 75000, 04.05.2020 року 0, 23.07.2020 року 0.

З розрахунку заборгованості за договором від 14.06.2018 року вбачається, що станом на 08.02.2021 року позичальнику Банком нараховано наступну заборгованість: 68434 грн. 06 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 15290 грн. 31 коп. заборгованість за процентами, заборгованість з комісії 1888 грн. 72 коп.

Також, у матеріалах справи наявна виписка по рахунку № НОМЕР_1 за період з 14.06.2018 року по 05.02.2021 рік з якої судовою колегією встановлено, що борг позичальника перед Банком становить 68434 грн. 06 коп.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за процентами за період з 30.07.2018 року по 08.02.2021 року та заборгованості за комісією за користування кредитними коштами вбачається, що позивачем відповідачу нараховано до відшкодування 15290 грн. 31 коп. процентів та 1888 грн. 72 коп. комісійних.

У зв`язку із тим, що позивачем було збільшено позовні вимоги, з розрахунку заборгованості за договором від 14.06.2018 року у новій редакції вбачається, що станом на 27.09.2021 року позичальнику Банком нараховано наступну заборгованість: 68434 грн. 06 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 33 072 грн. 69 коп. заборгованість за процентами, заборгованість з комісії 2035 грн. 57 коп.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за процентами за період з 14.06.2018 року по 28.09.2021 року та заборгованості за комісією за користування кредитними коштами вбачається, що позивачем відповідачу нараховано до відшкодування 33 072 грн. 69 коп. процентів та 2035 грн. 57 коп. комісійних.

Також матеріали справи містять виписки по рахунку Фізичної особи підприємця Пащенка Д.Д. № НОМЕР_1 за період з 2018 року по 2022 рік, з яких вбачається рух коштів позичальника по банківському рахунку, залишок за кредитом.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні роздруківки Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» у різних редакціях, повний текст яких знаходиться на офіційному сайті позивача.

Інших належних та допустимих письмових доказів щодо кредитних правовідносин, які виникли між сторонами, як то, доказів відсутності заборгованості позичальника перед Банком у повному обсязі за наданий кредитний ліміт, матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з Фізичної особи підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, м. Одеса на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ 68 434 грн. 06 коп. - заборгованості за кредитом; 33 072 грн. 69 коп. - заборгованості за відсотками з користування кредитом; 2 035 грн. 57 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Так, з матеріалів господарської справи судами у даній справі установлено, що 14.06.2018 року Пащенком Дмитром Дмитровичем за допомогою КЕП АЦСК ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було підписано заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку № НОМЕР_1 на наступних умовах: вид кредиту Овердрафтовий кредит; мінімальний розмір ліміту 10000 UAH; максимальний розмір ліміту 75000 UAH; розмір відсоткової ставки 30%; пільговий період 55 днів; термін користування кредитом 12 місяців.

На виконання умов фактично укладеного між сторонами кредитного договору, Банк надав позичальнику кредитний ліміт, що відображено в довідці про розміри встановлених кредитних лімітів від 18.02.2021 року №80714DNHDS4EU, Фізичній особі - підприємцю Пащенку Дмитру Дмитровичу, м. Одеса на поточний рахунок № НОМЕР_1 було встановлено наступні кредитні ліміти: 14.07.2018 року 70000, 16.07.2018 року - 0, 29.07.2018 року 70000, 27.10.2018 року НОМЕР_2 , 05.02.2019 року 0, 09.04.2019 року 35000, 10.05.2019 року 0, 11.05.2019 року 35000, 04.06.2019 року 40000, 04.07.2019 року 0, 13.09.2019 року 20000, 24.10.2019 року 0, 20.12.2019 року 25000, 17.01.2020 року 55000, 20.02.2020 року 75000, 04.05.2020 року 0, 23.07.2020 року 0.

Також, як встановлено колегією суддів, виписка по рахунку №1603 за період з 14.06.2018 року по 05.02.2021 рік свідчить про те, що борг позичальника перед Банком становить 68434 грн. 06 коп., який відповідачем повернуто не було, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно встановлено факт обов`язку позичальника щодо повернення грошової суми, наданої позивачем відповідачу у якості кредитних коштів.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень п. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Так, ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Таким чином, зважаючи на те, що між Банком та позичальником виникли кредитні правовідносини, що по суті процесуальних заяв не заперечується ані позивачем, ані відповідачем, у останнього виникло зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позикодавцеві.

Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитом у розмірі 68434 грн. 06 коп. є обґрунтованим, оскільки за матеріалами господарської справи ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено протилежного.

Навпаки, надані позивачем письмові докази у справі підтверджують наявність у відповідача заборгованості за кредитом з огляду на тривалі кредитні правовідносини, які виникли між сторонами, що підтверджується заявами про приєднання до Умов та Правил та про відкриття рахунку від 12.11.2014 року.

При цьому, доводи Фізичної особи підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, м.Одеса, визначені ним в апеляційній скарзі не приймаються до уваги колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, як такі, що спростовують висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваному рішенні, оскільки такі твердження не ставлять під сумнів наявність у позичальника зобов`язань щодо повернення Банку кредитних коштів.

Більш того, на підтвердження своєї правової позиції щодо відсутності такого обов`язку, відповідач, не заперечуючи наявності у нього заборгованості за кредитом, фактично, не погоджуючись зі встановленими оскаржуваним рішенням суду першої інстанції обставинами, не надав суду належних та допустимих письмових доказів ані щодо власних платежів по кредиту, ані довідки банку про відсутність будь-яких кредитних зобов`язань.

З огляду на вказане, рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 в оскаржуваній Фізичною особою-підприємцем Пащенком Дмитром Дмитровичем, м. Одеса частині, скасування не потребує, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли своє підтвердження під час його перегляду.

В той же час, за змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 звернула увагу на те, що в переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає, що неможливо застосувати до відповідних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк".

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відтак, з огляду на вказане, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заявці позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, дійсно, заявка Фізичної особи підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку № НОМЕР_1 містила відповідні умови щодо розміру відсоткової ставки 30 %.

Проте, обрахування застосування такої відсоткової ставки вказана заявка не містила, враховуючи пільговий період повернення кредитних коштів, позичених відповідачем, строку кредитування, чіткої встановленої Банком суми кредиту.

Відтак, судом першої інстанції вірно було зазначено у оскаржуваному рішенні, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, який просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також заборгованість за простроченою комісією не довів належними та допустимими доказами у справі обов`язок позичальника сплатити на користь Банку нараховані ним проценти та комісію.

Аналізуючи позовні вимоги, підтверджені позивачем доданими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за кредитом та простроченої комісії, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.06.2018 року б/н, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у різних редакціях, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Водночас, доводи Банку не ґрунтуються на встановлених на підставі відповідних доказів обставинах, які б свідчили про те, що боржник при підписанні заяви про відкриття поточного рахунку від 14.06.2018 ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг саме в такій редакції, яка наведена в наданому Банком витязі, з урахуванням того, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, при тому, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися Банком у період часу з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 року у справі №910/3299/20.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції, викладеного в оскаржуваному рішенні від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 щодо відсутності правових підстав для стягнення з Фізичної особи підприємця Пащенко Дмитра Дмитровича, м. Одеса на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ 33 072 грн. 69 коп. - заборгованості за відсотками з користування кредитом та 2 035 грн. 57 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані в матеріали господарської справи позивачем витяги з Умов та правил надання банківських послуг відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та щодо комісійних нарахувань, оскільки підпису позичальника на вищевказаних документах, наданих позивачем, не вбачається.

У зв`язку із наведеним, доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, як підстава для скасування судового рішення в оскаржуваній ним частині, відхиляються колегією суддів, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг неможливо встановити факт домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені, штрафу тощо за несвоєчасне погашення кредиту. Наданий Банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з приписами господарського процесуального законодавства України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у низці постанов, у тому числі і від 22.06.2021 року у справі №904/3094/20, від 11.03.2021 року у справі №876/59/20.

Отже, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2018 року шляхом підписання заявки.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вищевказані обставини правильно встановлені судом попередньої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ заборгованості за кредитом у вигляді комісії та процентів з підстав неповернення кредитних коштів відповідачем.

Крім того, як вже раніше було зазначено колегією суддів, нормою ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`явив, а тому його вимоги, заявлені на підставі умов договору, визначених в односторонньому порядку, не підлягають до задоволення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що вимоги скаржників, зазначені в апеляційних скаргах є необґрунтованими, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі № 916/616/21 в оскаржуваних частинах є таким, що не потребує скасування.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ та Фізичної особи- підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича, м. Одеса не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ та Фізичної особи - підприємця Пащенка Дмитра Дмитровича, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2023 року у справі №916/616/21 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
С.І. Колоколов