ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2438/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Демченко Володимир Михайлович, адвокат, довіреність №б/н від 10.09.2022 року;

представник відповідача судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі № 904/2438/22 (суддя Фещенко Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021 року у розмірі 548 704,80 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі № 904/2438/22 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" на користь позивача 548 704,80 грн. основного боргу та 8 230,57 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки продовольчих товарів №2 від 01.03.2021 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар, наявністю заборгованості в розмірі 548 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що суд не в повній мірі дослідив обставини, що спричинили невиконання відповідачем своїх зобов`язань, не врахував, що постачальник поставляв товар на склад покупця у м. Херсон, з якого продукція направлялася в магазини мережі ТОВ "Дакорт Плюс" на території Херсонської області та м. Херсон.

У зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року та окупацією Херсонської області та м. Херсон відповідач втратив товар, а невиконання зобов`язань спричинили обставини непереборної сили.

Згідно п.8.3 договору настання форс - мажорних обставин тягне за собою продовження строку виконання договору на період дії цих обставин.

Апелянт просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі № 904/2438/22 скасувати, відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти наведених апелянтом доводів, вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу суду на те, що строк оплати отриманого відповідачем товару настав задовго до введення воєнного стану.

Апелянт в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та зазначає, що відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює апеляційний перегляд справи на підставі тих доказів, які були надані сторонами на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, колегія суддів виходить з наступного:

У справі № 904/2438/22 відкрито апеляційне провадження ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 року.

Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін по суті заявленного спору викладена письмово.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась. Сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити у засідання суду участь повноважного представника, однак, таким правом не скористався.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дистрибуція-Центр" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки продовольчих товарів № 2 (далі - договір).

Відповідно до умов пункту 1.1. договору постачальник поставляє, а покупець купує продовольчі товари (далі - товар), на умовах договору. Найменування, асортимент, номенклатура, кількість зазначається в специфікації. Специфікація є невід`ємною частиною договору.

У пунктах 11.1., 11.2. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками. Договір дійсний до 28.02.2022 року. В тому випадку, коли зобов`язання по договору будуть не виконані сторонами чи однією із сторін, то строк дії договору продовжується до повного виконання зобов`язань по договору.

13.01.2022 року між сторонами укладена додаткова угода до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021, відповідно до положень якої сторони домовилися викласти пункт 11.2. договору у наступній редакції: "Договір дійсний до 28.02.2023. В тому випадку, коли зобов`язання по договору будуть не виконані сторонами чи однією із сторін, то строк дії договору продовжується до повного виконання зобов`язань по даному договору".

Відповідно до ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1.2. договору товар передається партіями протягом строку дії договору. Загальний об`єм товару (з урахуванням кількості і асортименту товару) вказана в накладних на товар, які являються невід`ємною частиною договору.

У пункті 3.4. договору вказано, що загальна ціна договору дорівнює загальній ціні всіх накладних на товар, які підписуються сторонами до договору.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору право власності на товар переходить до покупця з моменту його отримання покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 23.03.2021 року по 04.02.2022 року на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 993 365 грн. 44 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно з умовами пункту 3.2. договору (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки продовольчих товарів № 2 від 01.03.2021 року), розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях по закінченню 60-ти календарних днів з дати отримання покупцем товару (партії товару) від постачальника.

Факт отримання товару відповідач не заперечує.

Зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару були відповідачем виконані частково. Товар оплачено на суму 1 444 660 грн. 64 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Заборгованість становить 548 704 грн. 80 коп.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом апеляційної скарги скаржник посилається на те, що наявність форс-мажорних обставин, якими є введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, є підставою для відстрочення виконання його зобов`язання до закінчення дії таких обставин згідно положень п.8.3 договору поставки.

Такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє їх в силу наступного:

Умовами п.8.1 договору визначено, що наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання стороною свого зобов`язання.

Приписи п.8.2 договору передбачають, що оголошення форс-мажору має здійснюватися в порядку, передбаченому умовами договору - при настанні та припиненні вказаних в п.8.1 обставин сторона по даному договору, для котрої виникла неможливість виконання її зобов`язань згідно даного договору, повинна в триденний строк сповістити іншу сторону, додавши відповідний документ.

Оголошення воєнного стану на території України з 24.02.2022 року є загальновідомою та форс-мажорною обставиною.

Між тим, положення ст. 629 Цивільного кодексу України передбачають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Докази повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.

Тобто, відповідачем не доведено, що неможливість оплати за договором сталася саме у зв`язку з наявністю воєнних дій на території України.

За відсутності підтвердження наявності тих обставин, які заважали відповідачу оплатити наявну заборгованість, частина якої виникла задовго до початку воєнних дій на території України, вказані обставини у розумінні п. 8.1 договору не можуть свідчити про можливість відстрочення виконання ним своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В даному випадку вжиття відповідачем таких дій не доведено.

Крім того частина заборгованості виникла у відповідача до введення воєнного стану в Україні. Тому вимога апелянта про звільнення його від сплати всієї заборгованості суперечить умовам договору та приписам Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки оскаржуваного рішення. Скарга не доведена та не підлягає задоволенню.

Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі № 904/2438/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя І.О. Вечірко

Повний текст складено 19.04.2023 року у зв`язку з перебуванням судді Вечірко І.О. у відрядженні з 30.03.2023 року по 31.03.2023 року та у відпустці з 03.04.2023 року по 18.04.2023 року.