ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"21" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1613/23

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву (вх. № 2-542/23 від 19.04.2023) Приватного підприємства «ЛІРА» про забезпечення позову у справі № 916/1613/23

за позовом Приватного підприємства «ЛІРА» (65024, Одеська обл., м. Одеса, вул. Семена Палія, 70; )

до відповідача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; )

про визнання договору продовженим,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ЛІРА» (далі позивач, заявник) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (далі відповідач), в якому просить суд визнати Договір оренди № 7/004 нежитлового приміщення (нова редакція) від 07.03.2019, укладений між Приватним підприємством «ЛІРА» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 дні, тобто до 07.01.2025, на тих самих умовах.

В обґрунтування позову заявник зазначає, що між ним як орендарем та відповідачем як орендодавцем було укладено Договір оренди № 7/004 від 25.09.1996 нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 558 кв.м, розташованого за адресою вул. Дніпропетровська дорога, 70 у м. Одесі, який було пролонговано до 16.12.2008 року укладенням договору оренди № 7/004 від 16.12.1998. З урахуванням додаткових погоджень до договору та викладення останнього у новій редакції (від 07.03.2019) зазначає, що відповідно до п. 1.1. цього договору прийняв від відповідача у строкове платне користування частину нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 70.

Посилаючись на п. 7.8. договору зазначає, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Вказує, що не отримував від відповідача будь-яких листів, повідомлень або інших заяв про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору. Водночас зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про продовження строку дії договору та щодо отримання копії правил проведення аукціону на продовження оренди для ознайомлення. Зауважує, що також направляв відповідачу лист, згідно якого просив повідомити чи вважається договір оренди продовженим на той же термін і на тих самих умовах.

Зазначає, що відповідач листом за вих. № 01-13/177/ від 23.12.2022 року повідомив, що договір оренди діє до визначення переможця аукціону та укладення з ним договору оренди.

На переконання позивача, вказаним листом відповідач проігнорував факт продовження договору, вже майже більше року, на той самий термін та на тих самих умовах, як це встановлено умовами договору оренди та частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», Закону України «Про оренду державного та комунального майна», враховуючи відсутність будь якої відповіді орендодавця на заяву позивача щодо продовження договору оренди, позивач переконаний, що пролонгація договору вважається погодженою на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 дні, тобто до 07.01.2025, на тих самих умовах.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладання арешту на частину нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 70 (реєстраційний номер нерухомого майна 101);

- заборони Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вчиняти будь-які дії, щодо частини нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 70 (реєстраційний номер нерухомого майна 101).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник, крім аналогічних доводів, що і в позовній заяві, зазначає, що викладені вище фактичні обставини намір відповідача продовжити договір оренди на аукціоні, незважаючи на відсутність заяви про припинення договору оренди, не враховуючи що договір оренди вже фактично є продовженим (більше року), відкрите ігнорування факту продовження договору оренди на той самий строк, ненадання відповіді на жоден лист позивача про продовження договору оренди, свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання договірних зобов`язань перед ПП «Ліра», не врахування норм чинного законодавства та вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Звертає увагу, що у випадку вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на продовження договору оренди об`єкту нерухомості, який знаходяться в оренді ПП «ЛІРА» - м. Одеса, вулиця Палія Семена, будинок 70, захист порушених прав позивача в межах даного спору буде ускладненим, позаяк невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчинення дій, направлених на відновлення стану, який існував до порушення його прав.

Вважає, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву Приватного підприємства «ЛІРА» про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2).

Згідно із ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення щодо ймовірності вчинення відповідних дій.

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Суд, серед іншого, враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§ § 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Господарський суд враховує, що предметом позову у даній справі є визнання Договору оренди № 7/004 нежитлового приміщення (нова редакція) від 07.03.2019, укладеного між Приватним підприємством «ЛІРА» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 дні, тобто до 07.01.2025, на тих самих умовах.

Зі змісту Договору оренди № 7/004 нежитлового приміщення (нова редакція) від 07.03.2019 вбачається, що позивач орендує у відповідача частину нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 70.

Пунктом 1.3 договору передбачено термін його дії: з 07.03.2019 до 07.02.2022.

У відповідності з п. 7.8. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Так, позивач вважає продовженим вказаний договір на той самий строк (до 07.01.2025) та на тих самих умовах, на яких він був укладений, у зв`язку з тим, що не отримував від відповідача будь-яких листів, повідомлень або інших заяв про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії. Водночас зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про продовження строку дії договору, що вбачається з доданих до позову листів позивача, а саме: від 26.10.2021 № 12, від 12/І від 02.11.2021, від 04.11.2021 № 22, від 30.11.2021 № 14, 01.12.2022 № б/н.

У листі від 23.12.2022 № 01-13/1771 відповідач, посилаючись на абз. 3 п. 151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, повідомив позивача, що договір оренди діє до визначення переможця аукціону та укладення з ним договору оренди.

Оскільки судом на даному етапі не розглядається по суті спір між орендарем та орендодавцем, а метою забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд вважає, що має місце наявність дійсного зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а такий захід забезпечення позову як арешт, та заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, щодо предмету Договору оренди, є метою забезпечення рівності та збалансованості інтересів сторін.

Водночас суд зауважує, що з доданих до матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову документів не вбачається наявності будь-яких відомостей щодо початку проведення відповідачем аукціону щодо спірного об`єкта нерухомого майна.

Частинами першою та четвертою статті 141 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, Департамент комунальної власності Одеської міської ради не позбавлений права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Разом з цим, суд звертає увагу, що за наявності доказів, які б спростовували доводи позивача щодо необхідності забезпечення позову, Департамент комунальної власності Одеської міської ради не позбавлений права звернутися до Господарського суду Одеської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 145 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. № 2-542/23 від 19.04.2023) Приватного підприємства «ЛІРА» про забезпечення позову у справі № 916/1613/23 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 916/1613/23 за позовом Приватного підприємства «ЛІРА» (65024, Одеська обл., м. Одеса, вул. Семена Палія, 70; ) до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; ) про визнання договору продовженим шляхом:

- накладення арешту на частину нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 70 (реєстраційний номер нерухомого майна 101);

- заборони Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; ) вчиняти будь-які дії, щодо частини нежилих приміщень першого поверху № 501, загальною площею 350,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 70 (реєстраційний номер нерухомого майна 101).

Стягувачем за даною ухвалою є: Приватне підприємство «ЛІРА» (65024, Одеська обл., м. Одеса, вул. Семена Палія, 70; ).

Боржником за даною ухвалою є: Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; )

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили 21 квітня 2023 р. та може бути оскаржена у строк, передбачений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Волков Роман Володимирович