Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" квітня 2023 р. м. Рівне Справа №918/420/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у матеріалах справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кольчуга МС"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія"

про визнання банкрутом

заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ,ІН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_3 ) про визнання кредиторських вимог щодо виплати заробітної плати

В судовому засіданні приймали участь:

від заявника: не з`явився;

від боржника: не з`явився;

від кредиторів: не з`явились;

від ліквідатора: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Рівненської області від 23.11.2020 року припинено процедуру розпорядження майном та повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" (вул. Степанська,115, м. Костопіль, Рівненська область, 35000, ) арбітражного керуючого Дуплики Павла Георгійовича. Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" арбітражного керуючого Дуплику Павла Георгійовича. 23.11.2020 року оприлюднено повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" (вул. Степанська,115, м. Костопіль, Рівненська область, 35000, ) банкрутом.

23.03.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в Господарський суд Рівненської області із заявами про визнання кредиторських вимог щодо виплати заробітної плати. Дані заяви обгрунтовують тим, що у період з 31 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебували на посадах підсобних робітників Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" і їм нарахована заробітна плата у сумі 45409,00 грн., кожному. Заявники зазначають, що нарахована заробітна плата їм не виплачувалась. На підставі ст.ст.61.64 Кодексу України з процедур банкрутства Заявники просять визнати їх кредиторські вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" щодо виплати заборгованості із заробітної плати та внести їх до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

Ухвалою суду від 28.03.2022 року Заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог щодо виплати заробітної плати прийнято до розгляду. Відкладено розгляд справи №918/420/16 до закінчення воєнного стану на території України.

31.03.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення справи до розгляду в частині визнання кредиторських вимог щодо виплати заробітної плати . Дане клопотання мотивує тим, що на території Рівненської області не відбуваються будь-які бойові дії, які б перешкоджали розгляду справи. Вважає, що мобілізація директора ТОВ "Кольчуга МС" та представника одного із кредиторів не може перешкоджати розгляду справи. Такий кредитор може брати участь у справі через іншого представника.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року розгляд Заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог щодо виплати заробітної плати призначено у судовому засіданні на "19" квітня 2023 року.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення господарського суду від ліквідатора Дуплики П.Г. надійшли відзиви про результати розгляду грошових вимог, в яких ліквідатор визнає поточні кредиторські вимоги ОСОБА_1 у сумі 45 409 грн. 00 коп. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; ОСОБА_2 у сумі 45 409 грн. 00 коп. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; ОСОБА_3 у сумі 45 409 грн. 00 коп. - 1 черга задоволення вимог кредиторів.

В судове засідання 19.04.2023 року не з`явились представники кредиторів, боржника та ліквідатор, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ліквідатором подано суду клопотання, в якому просить провести розгляд справи за його відсутності у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Представником кредитора ОСОБА_4 подано клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Суд вважає, що учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини їх неявки не є поважними та не підтверджені належними доказами, а відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ліквідатора та окремих кредиторів, за наявними у ній матеріалами.

Крім того суд зазначає, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан в Україні введено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2212-IX від 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2738-IX від 16.11.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому, статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами У країни може бути, змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права на судовий захист не можуть бути обмежені.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

В розрізі даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріям, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

23.11.2020 року оприлюднено повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" (вул. Степанська,115, м. Костопіль, Рівненська область, 35000, ) банкрутом.

Судом встановлено, що з поточними грошовими вимогами до боржника звернулися: ОСОБА_1 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_2 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_3 у сумі 45 409 грн. 00 коп..

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

Достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до норм визначених Кодексом України з процедур банкрутства за результатами судового засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена ст. 64 даного Кодексу.

Відтак, розглянувши заяви кредиторів: ОСОБА_1 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_2 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_3 у сумі 45 409 грн. 00 коп. до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія", а також документи, що їх підтверджують, суд зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.06.2016 року порушено провадження у справі №918/420/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія», введено процедуру розпорядження майном боржника.

На підставі наказу №16-К від 30 травня 2019 р., ОСОБА_2 було прийнято на роботу в ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» на посаду підсобного робітника з 31 травня 2019 року. Цим же наказом встановлено посадовий оклад у 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп. за один місяць. 31 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» укладено трудовий договір №11.

31 жовтня 2019 року директором ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» було видано наказ №24-К про звільнення підсобного робітника ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» ОСОБА_2 з займаної посади 31 жовтня 2019 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» у період з 31 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, однак за вказаний період заробітна плата йому не виплачувалася.

Загальний розмір заборгованості ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» перед ОСОБА_2 із виплати заробітної плати становить 45 409 (сорок п`ять тисяч чотириста дев`ять) гривень 00 коп..

На підставі наказу №17-К від 30 травня 2019 р., ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» на посаду підсобного робітника з 31 травня 2019 року. Цим же наказом встановлено посадовий оклад у 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп. за один місяць. 31 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» укладено трудовий договір №12.

31 жовтня 2019 року директором ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» було видано наказ №25-К про звільнення підсобного робітника ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» ОСОБА_1 з займаної посади 31 жовтня 2019 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» у період з 31 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, однак за вказаний період заробітна плата йому не виплачувалася.

Загальний розмір заборгованості ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» перед ОСОБА_1 із виплати заробітної плати становить 45 409 (сорок п`ять тисяч чотириста дев`ять) гривень 00 коп..

На підставі наказу №18-К від 30 травня 2019 р., ОСОБА_3 було прийнято на роботу в ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» на посаду підсобного робітника з 31 травня 2019 року. Цим же наказом встановлено посадовий оклад у 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп. за один місяць. 31 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» укладено трудовий договір №13.

31 жовтня 2019 року директором ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» було видано наказ №26-К про звільнення підсобного робітника ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» ОСОБА_3 з займаної посади 31 жовтня 2019 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» у період з 31 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, однак за вказаний період заробітна плата йому не виплачувалася.

Загальний розмір заборгованості ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» перед ОСОБА_3 із виплати заробітної плати становить 45 409 (сорок п`ять тисяч чотириста дев`ять) гривень 00 коп..

Як встановлено судом, нарахування заробітної плати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та її невиплати відображалися у податковій звітності ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія».

У відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч.І ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Згідно з ч. 4 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до а.1 п.1 ч.І ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Враховуючи той факт, що вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до боржника виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, зазначені грошові вимоги є поточними.

Поточні грошові вимоги ОСОБА_1 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_2 у сумі 45 409 грн. 00 коп., ОСОБА_3 у сумі 45 409 грн. 00 коп., підтверджені належними та допустимими доказами, і, відповідно, зазначені вимоги визнаються судом в повному обсязі на підставі ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 2, 60, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 232-234, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати поточні грошові вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" (35000, Рівненська обл.., м. Костопіль, вул. Степанська, буд. 115, ) наступних кредиторів:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) у сумі 45 409 грн. 00 коп.;

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ,ІН НОМЕР_2 ) у сумі 45 409 грн. 00 коп.;

- ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_3 ) у сумі 45 409 грн. 00 коп.

2. Зобов`язати ліквідатора протягом 10 днів з дня винесення даної ухвали внести визнані вимоги до реєстру вимог кредиторів, письмово повідомити кредиторів та боржника з даним реєстром вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.