ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1219/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалюк Р.О. - довіреність від 02.01.2023 №01Др-6-0123

від відповідача: Лук`янець Л.О.- ордер серія АМ №1034595 від 20.10.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів"

про стягнення 133 519,48 грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 30.03.2023 по 12.04.2023.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" 133 519,48грн, з яких: 106 134,00грн попередньої оплати, 19 627,52грн пені, 1 177,65грн 3% річних та 6 580,31грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №13А 430-411-22 від 20.03.2020.

Ухвалою суду від 21.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ "Союз Автомотів" від 19.01.2023 про визнання поважними причин пропуску строку для подачі письмового відзиву на позов та продовження строку для підготовки відзиву на позовну заяв; роз`яснено відповідачу, що відзив на позовну заяву може бути прийнятий судом у разі обґрунтування неможливості його подання у встановлений судом строк з поважних причин з одночасним заявленням клопотання про поновлення пропущеного строку; підготовче засідання відкладено на 14.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 01.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1219/22 до судового розгляду по суті на 30.03.2023.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 30.03.2023 до 12.04.2023.

29.03.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення від 29.03.2023 з додатками, відповідно до яких відповідач просить у разі задоволення позову про стягнення з відповідача коштів в розмірі 106 134,00грн розстрочити їх повернення на 2 місяці, починаючи з травня 2023; у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних - відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 30.03.2023 заявив клопотання про оголошення перерви для надання часу для підготовки пояснень з приводу доводів, викладених відповідачем в поясненнях від 29.03.2023.

Представник відповідач не заперечила проти оголошення в судовому засіданні перерви.

В судовому засіданні 30.03.2023 оголошувалась перерва до 12.04.2023.

06.04.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення від 06.04.2023 з додатками.

Представник позивача в судовому засіданні 12.04.2023 просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях №3775-Ск-0423 від 06.04.2023 (а.с.1-5,125).

Представник відповідача в судовому засіданні 12.04.2023 просила подане клопотання від 29.03.2023 про розстрочення виконання рішення суду, яке міститься у письмових поясненнях залишити без розгляду; суму основного боргу в розмірі 106 134,00грн визнала; проти задоволення вимог про стягнення пені, інфляційних та 3% річних заперечила, просила у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та зважаючи на те, що відповідно до ст.169 ГПК України учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях в письмовій або в усній формі, що є їх правом, суд ухвалив: клопотання відповідачапро розстрочення виконання рішення суду, яке міститься у письмових поясненнях від 29.03.2023 залишити без розгляду за усним клопотанням представника відповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (постачальник, відповідач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (покупець, позивач) укладено договір поставки №13А-430-411-22 (далі - договір) (а.с. 9-12).

Згідно з п.1.1 вказаного договору постачальник зобов`язувався передати у власність покупцю автомобілі Peugeot RIFTER L2, колір - білий, рік випуску - 2022, кількість - 2 шт., сума з ПДВ - 1 024 540,00грн, а покупець зобов`язувався прийняти товар і оплатити його згідно договору.

За умовами п.1.2 договору, постачальник зобов`язався передати покупцеві товар у комплектності відповідно до додатку №1, що є невід`ємною частиною договору (а.с.13-14).

Згідно з п.1.4 договору гарантійні зобов`язання викладені в додатку №2 до договору (а.с.15-18).

Пунктом 1.5 договору визначено, що імпортером товару є ТОВ "Пежо Сітроен Україна", адреса: 04080, Україна, м.Київ, вул. Кирилівська, 60.

Відповідно до п.2.1 договору передача товару здійснюється на складі постачальника (за адресою: 10001, м.Житомир, вул.Київська, 77). Сторони засвідчують даний факт шляхом підписання акту приймання-передачі товару, який є невід`ємною частиною договору та підтверджує належні якість, комплектність та кількість товару в цей момент.

У пункті 2.2 договору визначено строк поставки товару - до 30.07.2022 за умови оплати покупцем ціни товару згідно з п.3.1 договору.

Відповідно до п.3.1 загальна вартість (ціна) товару за цим договором становить 1 024 540,00грн з ПДВ; сторони домовились, що вартість (ціна) товару розраховується з врахуванням офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату укладання цього Договору, який становить 27,80 грн. за 1 дол. США.

За умовами п.3.3 договору, сторони домовились про те, що до моменту підписання акту прийому-передачі товару постачальник у передбачених в п.3.4 договору випадках має право в односторонньому порядку змінити (індексувати) ціну товару шляхом надання покупцеві відповідного рахунку-фактури, позначеного написом "з урахуванням змін ціни товару".

Відповідно до п.3.4 договору постачальник має право в односторонньому порядку змінити (індексувати) ціну товару у наступних випадках:

3.4.1 якщо законодавство, яким встановлюється оподаткування автомобілів (акцизний податок, ввізне мито, інші податки, збори (обов`язкові платежі), зазнає змін (шляхом зміни ставок податків, запровадження нових податків, початку/відновлення застосування податків тощо) на величину, яка є різницею величин (розмірів) податків "до" та "після" змін оподаткування;

3.4.2 зміна офіційного валютного курсу гривні до долару США до моменту оформлення постачальником товарно-супровідної документації для державної реєстрації товару в органах МВС (відносно офіційного валютного курсу на день підписання договору) дає постачальнику право змінити залишок несплаченої суми (ціни) товару, який підлягає оплаті за вказаною у цьому пункті формулою.

За умовами п.3.4.3.2 договору, офіційний курс валют української гривні до долара США, визначений відповідно до п.3.4.3.1 договору, на момент укладення договору дорівнює 27,80грн за 1 (один) долар США. Таким чином, на момент укладення договору, ціна товару визначена в п.1.1 договору є еквівалентною 18 400,00 доларів США.

Згідно з п.6.3 договору, будь-які зміни договору вважаються здійсненими, якщо вони оформлені письмовими угодами, підписаними сторонами та скріплені печатками (за наявності), якщо інше не передбачено сторонами прямо і в письмовій формі. Будь-які правочини або дії, вчинені однією зі сторін, які містять розбіжність з положеннями договору, не повинні сприйматись іншою стороною як правочини, спрямовані на зміну або припинення окремих умов договору, якщо сторона, яка їх здійснює, прямо, у письмовій формі, не зазначає, що вчинюваний правочин направлений на зміну або припинення певних (конкретно визначених) умов договору.

В пункті 6.4 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але у будь-якому випадку - до виконання зобов`язань за договором та припинення відносин, пов`язаних з договором.

Даний договір підписано представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позовними вимогами, що розглядаються у даній справі є стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 106 134,00грн, на яку відповідачем не було поставлено товар за укладеним між сторонами договором поставки №13А-430-411-22 від 20.03.2020, а також 19 627,52грн пені, 1 177,65грн 3% річних та 6 580,31грн інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У свою чергу, частиною 1 статті 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами п.3.1.1 договору, покупець повинен сплатити за Товар 10% від загальної вартості (ціни) Товару, що зазначена в п.3.1. Договору, що становить 102 454,00 грн. (сто дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.), у строк не пізніше 25 січня 2022 року.

Згідно з п.3.1.2 договору, 90% від загальної вартості (ціни) товару, що зазначена в п.3.1. Договору, що становить 922 086,00 грн. (дев`яносто двадцять дві тисячі вісімдесят шість грн. 00 коп.), Покупець повинен сплатити протягом 5 (п`яти) календарних днів після прибуття автомобіля на склад Продавця у безготівковій формі на вказаний у Договорі рахунок Продавця.

Відповідно до умов договору поставки №13А-430-411-22 від 20.03.2020 позивачем було здійснено проплату на суму 106 134,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №180 від 28.01.2022 (а.с.20).

Отже, позивач здійснив передплату товару на загальну суму 106 134,00грн.

Умовами пункту 2.2 договору визначено строк поставки постачальником товару - до 30.07.2022 за умови оплати покупцем ціни товару згідно з п.3.1 договору.

Однак, відповідач у встановлений договором строк взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару не виконав.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поставці товару, позивач направив відповідачу вимогу вих.№43001-Пя-4672-0922 від 21.09.2022, у якій повідомив, що станом на 21.09.2022 умови договору не виконані, що обумовлює виникнення фактичних та правових підстав для розірвання договору від 20.03.2020 та вимагав повернути кошти у розмірі 106 134,00грн на розрахунковий рахунок позивача протягом 5 робочих днів з моменту отримання даної вимоги (а.с.19, докази направлення: а.с.127 на звороті - 128).

З матеріалів справи також вбачається, що листом від 20.01.2023 за №32 відповідач звертався до позивача з пропозицією про виконання умов договорів поставки в натурі, в якому пропонував на визначену в договорах суму, проте з меншою кількістю автомобілів; на визначену в договорах кількість автомобілів, проте з доплатою від АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" для ТОВ "Союз Автомотів" коштів, відповідно до збільшення ринкової вартості автомобілів (а.с.101-102).

В подальшому, 27.03.2023 відповідач звертався до позивача з листом №136 щодо реструктуризації, в якому просив погодити графік реструктуризації повернення попередньої оплати за даним договором поставки в розмірі 106 134,00грн на 2 місяці в рівних частинах, починаючи з травня 2023 року (а.с.105).

Однак позивач на такі пропозиції позивача згоди не надав, а відповідач суму попередньої оплати позивачу не повернув.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №912/2275/17).

Тобто, у даному випадку, позивачем було обрано такий варіант правової поведінки боржника, як повернення суми попередньої оплати, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Проте, станом на час розгляду справи сума попередньої оплати відповідачем не повернута. Тоді як, в силу приписів ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на вищенаведені встановлені обставини справи, вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" попередньої оплати в сумі 106 134,00грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 19 627,52грн пені, 1 177,65грн 3% річних та 6 580,31грн інфляційних втрат.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №904/4156/18 від 10 грудня 2019 року зроблено висновок про те, що можливість стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань за договором має бути встановлена в договорі; строк нарахування пені сторонами може бути встановлений в договорі більше шести місяців; розмір пені в договорі може бути встановлено сторонами, проте, вона не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідачу на суму попередньої оплати нараховано пеню в сумі 19 627,52грн за період з 31.07.2022 по 12.12.2022 (розрахунок а.с.21).

За умовами абзацу 2 пункту 4.1 договору, постачальник, який прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором на вимогу покупця зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару за кожен день прострочення (але не більше трьох відсотків ціни товару).

Однак за умовами договору, обов`язком постачальника є поставка покупцю товару. Умов щодо виконання постачальником грошових зобов`язань договір поставки №13А-430-411-22 від 20.03.2020 не містить. Відповідальність постачальника за прострочення повернення суми попередньої оплати в порядку приписів ч.1 ст.547 ЦК України, сторонами не погоджувалась.

За викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 19 627,52грн заявлена безпідставно, тому суд у її задоволенні відмовляє.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 1 177,65грн 3% річних та 6 580,31грн інфляційних втрат за період з 31.07.2022 по 12.12.2022 (розрахунок, а.с. 21).

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат суд враховує таке.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Направивши відповідачу листа вих.№43001-Пя-4672-0922 від 21.09.2022, позивач вимагав від ТОВ "Союз Автомотів" повернути кошти в розмірі 106 134,00грн протягом 5 робочих днів з моменту отримання даної вимоги (докази надіслання а.с.127 на звороті - 128).

Відповідач в поясненнях від 29.03.2023 зазначає, що позивачем не доведено факт отримання ним вимоги позивача від 21.09.2022.

Судом під час судового засідання було перевірено на сайті "Укрпошта" інформацію про поштове відправлення за трек-номером відправлення №801 та встановлено, що відомості в системі за вказаним запитом відсутні.

Суд враховує, що направлення поштової кореспонденції на дійсну юридичну адресу відповідача є достатнім для того щоб вважати, що відповідач отримав первинні документи, оскільки отримання кореспонденції відповідачем перебуває поза межами контролю позивача та відповідно до пункту 94 Правил є прямим обов`язком відповідача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 у справі № 911/3142/19, від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6).

Отже, згідно поданих до справи доказів, позивачем доведено фактичне направлення відповідачу листа 21.09.2022 вих.№43001-Пя-4672-0922. Однак, зважаючи на п.п.1,2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.11.2013 №958 "Про затвердження Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 №173/24950), таке відправлення не могло бути отримано у той же день відповідачем. Так, нормативний строк пересилання відповідного відправлення "Укрпошта Стандарт", враховуючи, що пересилання здійснювалось між іншими населеними пунктами різних областей України становить 7 днів (день подання відправлення для пересилання + 5 днів +1 день, на який збільшується строк відповідно до п.2).

Таким чином, відповідно до встановлених обставин та строків, відповідач мав повернути позивачу суму попередньої оплати в строк до 28.09.2022.

Отже, з урахуванням наведеного, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 654,25грн та інфляційних втрат в сумі 3 414,86грн за період з 29.09.2022 по 12.12.2022. Вимоги позивача про стягнення 3 % річних в сумі 523,40грн (1 177,65грн - 654,25грн) та інфляційних втрат в сумі 3 165,45грн (6 580,31грн - 3414,86грн) є безпідставними.

При цьому суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2020 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 по справі №918/631/19 вказала, що за змістом ст.509, 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Тобто правовідношення, в якому виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 106 134,00грн попередньої оплати, 654,25грн 3% річних та 3 414,86грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 19 627,52грн, 3 % річних в сумі 523,40грн та інфляційних втрат в сумі 3165,45грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (10001, Житомирська область, м.Житомир, вул.Київська, буд. 77; ідентифікаційний код 38623994) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (43000, Волинська область, м.Луцьк, вул. Франка, буд. 12; ідентифікаційний код 03339459):

- 106 134,00грн в рахунок повернення попередньої оплати,

- 654,25грн 3% річних,

- 3 414,86грн інфляційних втрат,

- 2 047,75грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.04.23

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2-3 - сторонам (рек.),

на електронну адресу сторін: , , ІНФОРМАЦІЯ_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2