ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 Справа № 917/155/22

За позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3", вул. Комарова, 10-А, м. Полтава, Полтавська область, 36016

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення грошових коштів у сумі 52 358,49 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Л.С.

Представники учасників справи згідно протоколу судового засідання.

Суть справи. 07.02.2022 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" про стягнення 52 358,49 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 12.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

30.06.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4271), заява про застосування строків позовної давності (вх. № 4273) та заява про залучення до участі в даній справі № 917/155/22 на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (вх. № 4272).

Ухвалою суду від 11.07.2022 призначено справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 02.08.2022, 10:30; залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19.09.2022 призначено розгляд справи на 04.10.2022; визначено позивачу надати для огляду оригінали фіскальних чеків, копії яких додані до позовної заяви.

10.11.2022 позивачем подано клопотання про залучення оригіналів доказів (вх. № 8546).

Ухвалою суду від 10.11.2022 ухвалено справу № 917/155/22 розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 08.12.2022, 10:30; визначено позивачу надати детальний розрахунок суми боргу з посиланням на витрати (по кожній окремо), платіжні доручення, чеки тощо, відповідачу надати контррозрахунок суми боргу з посиланням на відшкодування щодо понесених позивачем витрат (згідно перерахунків по кожній витраті окремо).

01.12.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 9365), які долучені судом до матеріалів справи.

Відповідачем подано заяву з обґрунтуванням заперечень проти позову (вх. № 9639 від 08.12.2022), яка долучена судом до матеріалів справи.

Від позивача надійшли пояснення щодо детального розрахунку суми боргу (вх. № 9655 від 08.12.2022). Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.12.2022 оголошено перерву до 24.01.2023.

В судовому засіданні 24.01.2023 представники сторін повідомили суд про відсутність будь-яких інших клопотань чи заяв, зазначили, що всі докази надані до суду.

Ухвалою суду від 24.01.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 28.02.2023, 11:00.

25.01.2023 від третьої особи надійшла заява щодо визнаної ним суми відшкодування (а.с. 168- 169 том 2).

У зв`язку з перебуванням судді Погрібної С.В. на лікарняному, судове засідання призначене на 28.02.2023 не відбулося. Наступне судове засідання призначено на 04.04.2023.

В судовому засіданні 04.04.2023 представником позивача викладено зміст позовних вимог, представником відповідача зміст заперечень, третя особа підтримала заперечення відповідача.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Представникам надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

18 серпня 2018 року, близько 08 год. 25 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 33021-122 по вулиці Колективній у м. Полтаві, перед початком руху заднім ходом, не переконавшись у відсутності пішоходів або перешкод та не скориставшись для забезпечення безпеки руху допомогою інших осіб, порушуючи вимоги п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка знаходилась позаду автомобіля, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми правого стегна, яка стосовно живої особи відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1171-а від 12 листопада 2018 року кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке вплинуло на ускладнення захворювання, яке мала потерпіла, та потягло за собою її смерть (свідоцтво про смерть а.с. 45 том 1).

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 531 від 19 листопада 2018 року є порушення водієм вимог п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння. Зазначив, що причиною скоєння ДТП явилась неуважність, яку він допустив під час руху. Визнав при цьому факт керування ним транспортним засобом в нетверезому стані, зазначивши, що спиртні напої вживав до початку роботи. Підтвердив факт, що і раніше притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Зазначені обставини встановлені вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 21.03.2019 у справі № 554/10241/18.

Вказаним вироком ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України і призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

04.06.2018 між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" (Позивач, ПрАТ «УТСК») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" (Відповідач) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3538899 (Поліс страхування, а.с. 11 том 1).

У відповідності до умов Полісу страхування, Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

У травні 2019 року до ПрАТ "УТСК" звернулась ОСОБА_3 , яка є донькою загиблої ОСОБА_2 , із заявою про отримання страхового відшкодування на підставі статей 23, 24, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та надала документи передбачені статтею 3 5 Закону (а.с. 42 том 1).

З урахуванням отриманих розрахунків, 12 вересня 2022 року Страховиком укладено із потерпілою Угоду про погодження суми страхового відшкодування та інших витрат (а.с. 23).

Предметом даної угоди було визначення остаточної суми страхового відшкодування у розмірі 42 358,49 грн, за виключенням витрат на спорудження та встановлення надгробного пам`ятника.

Страховиком на підставі страхових актів № 308-19-1 та 308-19-2 було виплачено страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням та шкодою, пов`язаною зі смертю, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 25-30 том 1).

06 жовтня 2020 року до Страховика звернулась громадянка ОСОБА_4 (донька загиблої ОСОБА_2 ) із заявою про виплату страхового відшкодування щодо витрат на спорудження та встановлення надгробного пам`ятника, за наслідками ДТП, що сталось 18.08.2018 за участі транспортного засобу ГАЗ, д.р.н. НОМЕР_1 , внаслідок якого було травмовано ОСОБА_2 та призвело до її смерті (а.с. 19 том 1).

На підтвердження понесених нею витрат щодо встановлення та спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_4 надала до страхової компанії оригінал накладної від 24 вересня 2020 року та фото встановленого надгробного пам`ятника ОСОБА_2 (а.с. 19-22 том 1).

Страховиком на підставі страхового акту № 308-19-а-1 було виплачено страхове відшкодування за виготовлення та встановленні надгробного пам`ятника у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжний дорученнями (а.с. 16-18 том 1).

Так, ПрАТ «УТСК» на підставі заяв про отримання страхового відшкодування та страхових актів було здійснено наступні виплати:

- 42 358,49 грн за відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням та шкодою, пов`язаною зі смертю, за виключенням витрат на спорудження надгробного пам`ятника (страховий акт № 308-19-1 та 308-19-2, а.с. 24, 31 том 1);

- 10 000,00 витрат на спорудження надгробного пам`ятника (страховий акт № 308- 19-а, а.с. 14-15 том 1).

Загальний розмір виплаченого страхового відшкодування на користь потерпілої особи становить 52 358, 49 грн.

Виплату страхового відшкодування було здійснено у період з 21 серпня 2019 року по 12 листопада 2020 року (копії платіжних доручень а.с. 16-18,25-30, 32 том 1).

Відповідно до п. п. «а» п.п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, водій автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Відповідачем.

Вказане підтверджується заявою ОСОБА_1 № 3098 від 29.10.2021 (а.с. 13 том 1) та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2019 по справі № 554/10241/18 (а.с. 6-10 том 1).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вирок суду від 21.03.2019 набрав законної сили 22.04.2019.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного Кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Оскільки ОСОБА_1 винний у настанні ДТП та на момент його здійснення виконував свої трудові (службові) обов`язки, саме на Відповідача, як на роботодавця, покладається відшкодування шкоди завданої їхнім працівником.

З огляду на вищезазначене, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом страхування АМ/3538899, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує та вказує, що визнання майнових вимог страховиком і виплата страховиком страхового відшкодування не позбавляє у даній справі Позивача обов`язку довести обґрунтованість майнових вимог заявника, визнаних Позивачем і виплачених останнім, на які Позивач посилається як на підставу регресних вимог до відповідача. Відповідач не визнає заявлені вимоги. Зокрема на тій підставі, що витрати осіб, які отримали страхове відшкодування, не підтверджені належними доказами, зокрема, надані фіскальні чеки, накладні не підтверджують, що зазначені в них товари придбані були саме заявником, саме для потерпілої особи, згідно з призначенням лікаря тощо, тобто Позивачем не доведено, що ці докази є допустимими. Також, Відповідач посилається на пропущення Позивачем строку позовної давності, який слід обраховувати з моменту настання страхового випадку - скоєння ДТП.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій, страхових випадків, визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, і доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (частина 1 статті 16 Закону України "Про страхування").

Дана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований в усталеній практиці Верховного Суду (постанов а ВП ВС від 06.04.2021р. №910/10011/19 і ін.).

Судом встановлено, що водій автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Відповідачем.

Вказане підтверджується заявою ОСОБА_1 № 3098 від 29.10.2021 (а.с. 13 том 1) та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2019 по справі № 554/10241/18 (а.с. 6-10 том 1).

Між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" (Позивач, ПрАТ «УТСК») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" (Відповідач) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3538899 від 04.06.2018 (Поліс страхування, а.с. 11 том 1).

ПрАТ «УТСК» на підставі заяв потерпілих про отримання страхового відшкодування та страхових актів було здійснено наступні виплати:

- 42 358,49 грн за відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням та шкодою, пов`язаною зі смертю, за виключенням витрат на спорудження надгробного пам`ятника (страховий акт № 308-19-1 та 308-19-2, а.с. 24, 31 том 1);

- 10 000,00 витрат на спорудження надгробного пам`ятника (страховий акт № 308- 19-а, а.с. 14-15 том 1).

При цьому, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з Прав Людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд визнає додані до матеріалів справи докази витрат понесених потерпілими, на лікування, поховання та спорудження надгробного пам`ятника належними та допустимими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, який слід обраховувати з моменту настання страхового випадку - скоєння ДТП.

При цьому суд зазначає, що Верховний Суд у Постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхові відшкодування потерпілим у ДТП виплачено у період з 21 серпня 2019 року по 12 листопада 2020 року (згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень), перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цих дат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу подано в межах строку позовної давності.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною першою статті 129 ГПК України, в зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" (вул. Комарова, 10-А, м. Полтава, Полтавська область, 36016, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033, ) 52 358,49 грн матеріальної шкоди в порядку регресу та 2 481,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.04.2023.

Суддя Погрібна С.В.