ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. м. Київ Справа № 911/1768/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув матеріали справи

за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури

01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2,

в інтересах держави в особі:

1. Міністерства економіки України

01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2,

2. Фонду державного майна України

01133, місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9,

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

08711, Київська область, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49,

про стягнення заборгованості

за участі представників сторін:

прокурора: Галась О.М., посвідчення №055447 від 21.02.2020;

позивача - 1: не з`явився;

позивача - 2: Ленько М.М., посвідчення №4763 від 21.05.2018, виписка з ЄДРПОУ;

відповідача: Гавкалюк В.В., посвідчення №6693/10 від 14.06.2018, свідоцтво серії КС №6693/10 від 14.06.2018, довіреність №182/22 від 01.12.2022;

Новицький В.В., паспорт серії НОМЕР_1 від 28.12.1998, свідоцтво №1678 від 23.04.2004, довіреність №8/22 від 07.02.2023,

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1532/22 від 21.09.2022) Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства економіки України та Фонду державного майна України до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прострочене виконання грошового зобов`язання з виплати акціонерам - позивачам дивідендів за 2018 рік, у зв`язку з чим заявляється до стягнення пеня за несвоєчасно сплачені дивіденди.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.10.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву (вх. № 1532/22 від 21.09.2022) Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства економіки України та Фонду державного майна України до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення заборгованості, відкрито провадження у справі № 911/1768/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду на 08.11.2022.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Фонду державного майна України надійшли пояснення (вх. №15890/22 від 08.11.2022).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2022 підготовче засідання відкладено на 06.12.2022.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №16718/22 від 21.11.2022).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшла відповідь відзив на позовну заяву (вх. №17736/22 від 06.12.2022).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.12.2022 підготовче засідання відкладено на 10.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2022 виправлено описку у вступній та резолютивній частинах ухвали Господарського суду Київської області від 06.12.2022.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства "Центренерго" надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №18790/22 від 21.12.2022).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Міністерства економіки України надійшли письмові пояснення (вх. №18904/22 від 22.12.2022), що, зокрема, містять заяву про проведення розгляду справи без участі їх представника.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Міністерства економіки України надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №19114/22 від 26.12.2022).

У судове засідання 10.01.2023 з`явився прокурор, представник позивача 2 та відповідача, представник позивача 1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

Прокурор та представник позивача 2 підтримали позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.01.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 07.02.2023.

У судове засідання 07.02.2022 з`явився прокурор, представник позивача 2 та відповідача, представник позивача 1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

У судовому засіданні 07.02.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

Наказом Міністерства енергетики електрифікації України від 17.03.1995 №49 в результаті реструктуризації на базі Зміївської, Вуглегірської та Трипільської TEC створене Державне підприємство «Центренерго», яке у цьому ж році шляхом корпоратизації перетворене у Державну акціонерну енергогенеруючу компанію «Центренерго». У подальшому ДАЕК «Центренерго» перейменована у Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго». Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 29.03.2011 Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (далі відповідач). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію випуску акцій від 06.07.2011, виданого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, статутний капітал відповідача становить 480229240,40 грн. та розподілений на 369407108 простих іменних бездокументарних акцій номінальною вартістю 1,30 грн. кожна. За інформацією, оприлюдненою на офіційному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України, держава Україна в особі Фонду державного майна України є власником 289205117 простих іменних бездокументарних акцій відповідача, що становить 78,289% статутного капіталу. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 №271, функції з управління корпоративними правами держави в статутному капіталі відповідача покладені на Фонд державного майна України. Отже, відповідач є господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, управління якими здійснює Фонд державного майна України на підставі повноважень, делегованих Кабінетом Міністрів України.

2. Аргументи позивача

2.1. Доводи заступника керівника Київської обласної прокуратури.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства», корпоративні права це сукупність майнових і немайнових прав акціонера, які випливають з права власності на акції, що включають, зокрема, право на отримання дивідендів. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 №364 затверджено базовий норматив для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50000000,00 грн., у розмірі 90%.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури відзначає, що дані фінансової звітності відповідача за 2018 рік вказують, що ним за наслідками фінансово-господарської діяльності отриманий чистий фінансовий результат (прибуток) у сумі 499127000,00 грн., і відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 №364 відповідач мав зобов`язання з виплати дивідендів частини чистого прибутку за базовим нормативом у розмірі 90%.

На виконання рішення загальних зборів акціонерів відповідача від 03.04.3019 (протокол № 1 річних загальних зборів акціонерів Товариства), 26.06.2019 ним, відповідно до платіжного доручення №2346 від 26.06.2019, сплачено до Державного бюджету України дивіденди у сумі 195380693,32 грн., тобто, виходячи з базового нормативу 50% частки прибутку пропорційно розміру частки держави у статутному капіталі.

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 №364, 30.04.2021 загальними зборами акціонерів відповідача (протокол № 2 річних загальних зборів Товариства від 30.04.2021) прийнято рішення, яким затверджено загальний розмір річних дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 449214148,63 грн. та враховані оплати, що здійснені в 2019 році.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що згідно з абзацом 5 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» дивіденди сплачуються до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним. Таким чином, строк сплати дивідендів відповідачем, які підлягають сплаті за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році - до 01.07.2019.

Разом з тим, заступник керівника Київської обласної прокуратури відзначає, що частину дивідендів на державну частку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 156304554,01 грн., сплачено відповідачем до Державного бюджету України частинами лише 23.07.2021, 13.08.2021, 15.09.2021, 12.10.2021, 15.11.2021 та 24.01.2022, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Таким чином, оплата дивідендів на державну частку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 156304554,01 грн. відбулась з порушенням строків, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності». Заступник керівника Київської обласної прокуратури окремо відзначає, що факт несвоєчасної сплати дивідендів встановлено у рішенні Господарського суду Київської області від 16.12.2021 у справі №911/2272/21, яке набрало законної сили, за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості за дивідендами. Також заступник керівника Київської обласної прокуратури акцентує увагу суду, що в розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вищезазначене рішення Господарського суду Київської області є преюдиційним для розгляду даної справи.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725, Міністерством економіки України видано такі накази:

- від 08.10.2021 №710-21 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго», яким нараховано пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету у розмірі 12036301,82 грн. (згідно з розрахунком, що додається);

- від 26.10.2021 №830-21 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго», яким нараховано пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету у розмірі 6306643,96 грн. (згідно з розрахунком, що додається);

- від 22.12.2021 №1116-21 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго», яким нараховано пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету у розмірі 16065637,53 грн. (згідно з розрахунком, що додається);

- від 23.12.2021 №1148-21 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго», яким нараховано пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету у розмірі 16653162,97 грн. (згідно з розрахунком, що додається);

- від 02.05.2022 №1102-22 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго», яким нараховано пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету у розмірі 17917664,09 грн. (згідно з розрахунком, що додається).

Загальний розмір нарахованої пені за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету становить 68979410,37 грн. та станом на момент подання позову пеня відповідачем не сплачена.

2.2. Доводи Фонду державного майна України.

Фонд державного майна України зазначає, що він дійсно є органом управління корпоративними правами держави у розмірі 78,298% статутного капіталу відповідача.

Фонд державного майна України в цілому погоджується з доводами заступника керівника Київської обласної прокуратури та окремо відзначає, що на виконання пункту 10 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №702 і наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.07.2013 №764, ним на постійній основі проводиться моніторинг сплати дивідендів до Державного бюджету України господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та щомісяця, до 5 числа, подає Міністерству економіки України за встановленою формою узагальнену інформацію про нарахування i перерахування дивідендів у поточному бюджетному році. З огляду на зазначене, Фонд державного майна України надав до Міністерства економіки України відповідну інформацію та документи про сплату відповідачем дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році.

У свою чергу, Міністерство економіки України, на підставі наданих Фондом державного майна України документів, відповідними наказами затвердило розрахунок пені відповідачу за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету, про що відповідача, згідно з вимогами пункту 8 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, повідомлено окремими листами.

Окрім цього, Фонд державного майна України зазначає, що відповідач листами від 22.10.2021 № 11/3341 та від 10.11.2021 № 11/3654 повідомив його, що товариство не має правових підстав для сплати пені, оскільки пеня, яку нарахувало Міністерство економіки України за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету базується на помилкових юридичних підставах та не враховує фактичних обставин процесу нарахування та сплати дивідендів за 2018 рік товариством до державного бюджету. Фонд державного майна України листом від 04.02.2022 №10-51-2239 звернувся до відповідача стосовно надання підтверджуючих документів щодо сплати товариством пені за несвоєчасно сплачені дивіденди, а у разі несплати - відповідних пояснень. Крім того, Фонд державного майна України листом від 17.06.2022 №10-51-7370 повідомив відповідача, що для реалізації зобов`язань зі сплати пені за несвоєчасно сплачені дивіденди за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році йому необхідно керуватися вимогами чинного законодавства.

2.3. Доводи Міністерства економіки України.

Міністерство економіки України в цілому погоджується з доводами заступника керівника Київської обласної прокуратури та зазначає, що при нарахуванні пені за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету діяло повністю в межах норм чинного законодавства, а саме: Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №702, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» від 24.04.2019 №364 та Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725.

3. Аргументи відповідача

Відповідач не погоджується з позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури у повному обсязі, так як пеня у розмірі 68979410,37 грн. за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету України, яка розрахована Міністерством економіки України, базується на помилкових юридичних підставах та не враховує фактичних обставин процесу нарахування та сплати відповідачем дивідендів за 2018 рік до державного бюджету України.

03.04.2019 рішенням річних загальних зборів акціонерів відповідача розподілено 100% чистого прибутку за 2018 рік. За результатами голосування та підрахування голосів по шостому питанню порядку денного зазначених загальних зборів чистий прибуток відповідача за 2018 рік розподілений таким чином: 50% - на виплату дивідендів акціонерам товариства (249563415,91 грн.); 5% - на поповнення резервного капіталу товариства; 45% - до фонду розвитку виробництва товариства. Виходячи з цього, розмір дивідендів на державну частку акцій у статутному капіталі відповідача склав 195380693,32 грн. Рішення про розмір дивідендів на державну частку акцій у статутному капіталі відповідача приймалось на підставі абзацу 4 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до якого «господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів, якщо інше не встановлено законом». Прийняття рішення щодо направлення на виплату дивідендів 50% від чистого прибутку обумовлено відсутністю на дату проведення загальних зборів акціонерів відповідача, затвердженого Кабінетом Міністрів України базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, як це передбачено пунктом 8 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 702.

27.04.2019 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №364 «Про частки затвердження базового відрахування прибутку, нормативу що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», якою був затверджений базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі 90 відсотків.

Відповідач посилається на статтю 32 Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до якої річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня, наступного за звітним року та до порядку денного яких, у числі іншого, обов`язково включається питання щодо розподілу прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом.

Відповідач зазначає, що оскільки загальні збори акціонерів відповідача проведені 03.04.2019, він не мав можливості розглянути питання виплати дивідендів з урахуванням постанови Кабінетом Міністрів України від 24.04.2019 №364 «Про частки затвердження базового відрахування прибутку, нормативу що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави».

Також, відповідач зазначає, що забезпечення прийняття рішень про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів державі за відповідний рік покладено не на суб`єктів господарювання, а на суб`єктів управління корпоративними правами держави, ким у даній справі є Фонд державного майна України, а, отже, в порушенні строків виплати дивідендів державі відсутня вина відповідача, а тому немає підстав для використання приписів Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725.

Окрім цього, відповідач зазначає, що заступник керівника Київської обласної прокуратури не надав достатнього обґрунтування порушення інтересів Міністерства економіки України та Фонду державного майна України у спірних правовідносинах, а, відповідно, й наявності підстав для представництва їх інтересів у суді. Також відповідач відзначає, що відповідно до частини 8 статті 16 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (у редакції, яка набула чинності 27.02.2020), контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою за нарахування сплати до бюджету дивідендів на державну частку господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а також стягнення зазначених платежів до бюджету, у разі їх несплати, здійснюються податковими органами у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Також відповідач не погоджується з твердженням заступника керівника Київської обласної прокуратури, що рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2021 у справі №911/2272/21 має преюдиційний характер при розгляді даної справи.

Відповідач посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.07.2022 у справі №640/9680/19 (адміністративне провадження № К/9901/24/20), в якій наведені висновки щодо застосування норм права, які є вирішальними при розгляді даного судового провадження. Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, повинні враховуватися іншими судами при застосуванні відповідних норм права. У той же час, відповідач відзначає, що у рішенні Господарського суду Київської області від 16.12.2021 у справі № 911/2272/21 одні і ті самі норми чинного законодавства застосовуються та тлумачаться інакше, ніж у постанові Верховного Суду, що унеможливлює використання висновків, зазначених у рішенні Господарського суду Київської області, у цьому судовому проваджені.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно з частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною 1 статті 20 та пунктом 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи, зокрема, право на отримання дивідендів.

Відповідно до абзаців 1 та 3 частини 1 статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства», дивіденд це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Відповідно до частини 2 статті 32 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня року, наступного за звітним.

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.

Пунктом 8 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 р. № 702, установлено, що базові нормативи частки прибутку, яка спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, затверджуються щороку Кабінетом Міністрів України за поданням Мінекономіки та доводяться до відома суб`єктів управління корпоративними правами держави.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725, нарахування пені на суму дивідендів, несвоєчасно сплачених господарським товариством, здійснюється Мінекономрозвитку України на підставі документів, що подаються згідно з пунктом 3 цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725, визначено, що пеня на суму дивідендів (частину суми дивідендів), несвоєчасно сплачених господарським товариством, нараховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний календарний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати суми дивідендів або частини суми дивідендів включно.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо факту прострочення відповідачем виплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році.

Суд зазначає, що 04.08.2021 заступник Генерального прокурора звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році в сумі 156304554,01 грн.

За результатами розгляду даного позову 16.12.2021 у справі №911/2272/21 ухвалено рішення суду, яким частково задоволено позовні вимоги. Окрім іншого, в даному рішенні зазначається: «Доводи відповідача щодо того, що заявлена прокурором у позові до стягнення сума, не є заборгованістю відповідача зі сплати державі дивідендів за 2018 рік, оскільки Наглядовою радою товариства було вирішено здійснити виплату дивідендів до 30.10.2021 р., спростовуються наступним. Обов`язок виплати дивідендів державі за 2018 р. до 01 липня 2019 р. встановлений ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», і станом на цей час (01.07.2019 р.) вже було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 р. № 364 базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за 2018 рік, у розмірі 90%, проте рішення про виплату дивідендів державі за 2018 рік та їх розмір, виходячи із базового нормативу відрахування частки прибутку у розмірі 90%, загальними зборами відповідача було прийнято лише в 2021 році.».

Щодо тверджень відповідача, що рішення від 16.12.2021 у справі №911/2272/21 не є преюдиційним для даної справи суд зазначає таке.

У частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд відзначає, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення) - це можливість прийняття судом як беззаперечних обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Преюдиційність пов`язана з нормою про обов`язковість судового рішення, що закріплена в частині 2 статті 129 Конституції України, а також з такими складовими верховенства права як принцип легітимних очікувань, правової визначеності та заборони зловживати процесуальними правами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №910/10006/19 зазначається: « 46. Зокрема, як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), принцип правової визначеності, як складова верховенства права в державі, також полягає в тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву. 47. Так, у рішенні від 22 листопада 2010 року у справі "Ющенко та інші проти України" ЄСПЛ зазначив таке. Право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії" [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII)... За відсутності будь-яких ознак того, що в цивільному провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань звело нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Отже, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (пункти 60-65 зазначеного рішення).».

У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі 140/6115/21, зокрема, зазначається таке: « 71. Преюдиційність відрізняється від поняття передсудність, яке означає можливість ініціювати особою вирішення спору в суді лише після отримання судового рішення в іншій, напряму пов`язаній справі, якщо того вимагає процесуальний закон. 72. Преюдиційність також відрізняється від обов`язковості правових висновків (позицій) Верховного Суду, які мають прецедентний характер та стосуються тлумачення законодавства, що здійснює Суд під час касаційного перегляду справи (відповідно до частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права). 73. На відміну від прецедентного характеру правових висновків (позицій) Верховного Суду, преюдиція зберігається як при зміні законодавства, так і зміні судової практики. 74. Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти).».

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у справі №911/2272/21 встановлено факт наявності заборгованості відповідача з виплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році та факт прострочення виплати дивідендів і дані факти є преюдиційними для даної справи, а доводи відповідача про необхідність аналізу рішення суду, що набрало законної сили, на відповідність правовим позиціям Верховного Суду, суперечитиме вищевикладеним складовим верховенства права як принцип легітимних очікувань, правової визначеності та заборони зловживати процесуальними правами та позиції, що має однозначне розуміння в юриспруденції про те, що остаточне рішення суду не може бути піддано сумніву.

5.2. Щодо вірності визначення заступником керівника Київської обласної прокуратури Фонду державного майна України та Міністерства економіки України, у якості органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах та, відповідно, наявності підстав для представництва їх інтересів у суді.

Звернення заступника керівника Київської обласної прокуратури з позовом до господарського суду Київської області обґрунтоване посиланням на частину 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру, відповідно до якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зокрема, заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що порушення інтересів держави полягає в порушенні відповідачем майнових інтересів держави в бюджетній сфері, внаслідок чого Державним бюджетом України недоотримані кошти у розмірі 68979410,37 грн., що нараховані уповноваженим органом, а саме: Міністерством економіки України як пеня за неналежне виконання зобов`язань із своєчасної сплати дивідендів на державну частку.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 7 та 12 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725, Міністерство економіки України розраховує розмір пені на суму дивідендів (частину суми дивідендів), несвоєчасно сплачених господарським товариством, та приймає в установленому порядку наказ про нарахування пені; здійснює облік нарахування та сплати господарськими товариствами пені, нарахованої на суму несвоєчасно сплачених дивідендів (частину суми дивідендів), на підставі інформації, яка подається суб`єктами управління відповідно до пункту 2 цього Порядку.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» установлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Так, господарські товариства перераховують кошти, спрямовані на виплату пені, до загального фонду Державного бюджету України - код класифікації доходів бюджету 21010500, що передбачено пунктом 9 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725. У той же час, відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, що є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106, саме Міністерство економіки України здійснює контроль за справлянням до бюджету платежу, у частині обліку нарахування та сплати пені, з кодом класифікації доходів бюджету 21010500.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 органи, що контролюють справляння надходжень бюджету забезпечують відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком.

Таким чином, на Міністерство економіки України покладено забезпечення здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до загального фонду Державного бюджету України пені, нарахованої на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави.

Суд відзначає, що саме невжиття Міністерством економіки України заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення нарахованої пені, ні за власною ініціативою, ні за ініціативою Київської обласної прокуратури, свідчить про неналежне здійснення визначених повноважень щодо контролю за справлянням до бюджету платежу з кодом класифікації доходів бюджету 21010500 (у частині обліку нарахування та сплати пені), що й призвело до наявності підстав для представництва органами прокуратури та здійснення відповідних заходів захисту інтересів держави в судовому порядку.

Також суд зазначає, що абзацом 2 пункту 8 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725 передбачено, що про нарахування пені Міністерство економіки України у п`ятиденний строк з дня прийняття наказу повідомляє суб`єкта управління для забезпечення ним контролю за сплатою господарським товариством нарахованої пені відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави» від 12.05.2007 № 702.

У той же час, Фонд державного майна України як суб`єкт управління державною часткою відповідача, поінформований листами Мінекономіки від 11.10.2021, від 29.10.2021, від 01.11.2021, від 23.12.2021, від 04.01.2022 та від 07.05.2022 про нарахування пені відповідачу для забезпечення ним контролю за її сплатою та, маючи повноваження для захисту інтересів держави, такого захисту не здійснив, належних заходів щодо забезпечення сплати пені не вжив, до суду з відповідним позовом не звернувся. Таким чином, Фонд державного майна України як орган, якому безпосередньо належать функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі відповідача, є уповноваженим суб`єктом управління у правовідносинах щодо стягнення пені за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заступником керівника Київської обласної прокуратури вірно визначені органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та, відповідно, вірно визначено їх позивачами у даній справі.

5.3. Щодо правомірності нарахування пені та вірність розрахунку її розміру.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня, у розумінні статті 549 Цивільного кодексу України, є способом забезпечення виконання зобов`язання, а зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом вже встановлений факт наявності заборгованості відповідача з виплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році та факт прострочення грошового зобов`язання з виплати дивідендів, тобто, встановлена наявність простроченого зобов`язання з сплати коштів до Державного бюджету України у формі дивідендів у розмірі 156304554,01 грн.

У пункті 2 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725 визначено, що відповідно до пункту 10 Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №702, суб`єкт управління, що здійснює управління корпоративними правами держави у статутному капіталі господарського товариства або корпоративними правами держави у статутному капіталі господарського товариства, якому належать 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) господарського товариства (далі - суб`єкт управління), щомісяця, до 05 числа, подає Мінекономрозвитку України інформацію про нарахування і перерахування господарськими організаціями дивідендів у поточному бюджетному році за формою, затвердженою наказом Мінекономрозвитку України від 05 липня 2013 року №764, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 липня 2013 року за №1267/23799.

Судом встановлено, що Фонд державного майна України надав до Міністерства економіки України відповідну інформацію та документи про сплату відповідачем дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році. На їх підставі Міністерством економіки України видано відповідні накази «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Центренерго», ПАТ «Центренерго» від 08.10.2021 №710-21, від 26.10.2021 №830-21, від 22.12.2021 №1116-21, від 23.12.2021 №1148-21 та від 02.05.2022 №1102-22.

Нарахування пені здійснено Міністерством економіки України з урахуванням вимог пункту 6 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.07.2013 №725.

Суд перевірив розмір нарахованої Міністерством економіки України пені та дійшов висновку про вірність її розрахунку та правильне визначення періоду нарахування, що відповідає обставинам просторочення виконання грошового зобов`язання з виплати спірних дивідендів, що встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 16.12.2021 у справі №911/2272/21 та вимогам абзацу 5 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» про сплату дивідендів до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, відтак, у спірних правовідносинах сторін щодо сплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році - до 01.07.2019.

Також слід зауважити, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Суд зазначає, що в даній справі відповідачем порушені майнові інтереси держави в бюджетній сфері, внаслідок чого Державним бюджетом України недоотримані кошти у розмірі 68979410,37 грн. Суд відзначає, що Державний бюджет України наразі є дефіцитним, а саме на 2023 рік доходи закладені до бюджету становлять 1329,3 млрд. грн., а видатки 2640,2 млрд. грн. Ці дані є загальновідомими та є у публічному доступі. Також слід зазначити, що відповідач під час розгляду справи, ані в заявах по суті справи, ані в судових засіданнях, не надавав доказів тяжкого фінансового стану підприємства та не заявляв вимог про зменшення пені. Оскільки при вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій суд має враховувати майновий стан обох сторін, суд дійшов висновку про залишення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, без змін.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному розмірі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх. №1532/22 від 21.09.2022) Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства економіки України та Фонду державного майна України до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ) до загального фонду Державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 21010500) пеню за несвоєчасно сплачені дивіденди у сумі 68979410,37 грн. (шістдесят вісім мільйонів дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста десять гривень тридцять сім копійок).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, , банк одержувача: Державна казначейська служба України, місто Київ, код банку МФО 820172, розрахунковий рахунок UA0015641) 868350,00 грн. (вісімсот шістдесят вісім тисяч триста п`ятдесят гривень) судового збору, що сплачений за подання позовної заяви.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 13.04.2023.

Суддя С.О. Саванчук