ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2046/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 22 грудня 2022 року (повний текст 27.12.2022)

по справі № 916/2046/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини"

до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

про стягнення 77 078,38 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.час та місце винесення рішення: 22.12.2022, м. Одеса, проспект Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Дніпроавтозапчастини" (далі також позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі також - відповідач, Порт, ДП «МТП «Чорноморськ») про стягнення 77 078,38 грн., з яких: 65 179,04 грн. інфляційних втрат, 9 306,66 грн. 3% річних, 2 592,68 грн. пені.

Крім того, у позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача 2481,00 грн. судового збору та 12000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем переданого йому товару на підставі укладеного між сторонами Договору на закупівлю товару №20/115-Т від 08.09.2020.

В процесі розгляду справи відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру пені до 100,00 грн., в обґрунтування якого Порт послався на скрутне фінансове становище відповідача та відсутність збитків позивача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2022 у справі №916/2046/22 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" задоволено у повному обсязі; стягнуто з останнього на користь позивача 65 179,04 грн. інфляційних втрат, 9 306,66 грн. 3% річних, 2 592,68 грн. пені, а також - 2 481,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У вказаному рішенні, застосувавши приписи ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та врахувавши висновки справи №916/1905/21, в якій було доведено факт неналежного виконання з боку ДП «МТП «Чорноморськ» взятих на себе зобов`язань за Договором на закупівлю товару №20/115-Т від 08.09.2020 щодо своєчасного розрахування за отриманий товар, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість, що стало підставою для задоволення позовних вимог.

Водночас, дослідивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 100 грн., суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання Порту на скрутне фінансове становище, адже скрутне фінансове становище не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України, а тому не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню.

Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені судом повністю, місцевий господарський суд у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про покладення на відповідача судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2022 у справі №916/2046/22 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Так, посилаючись на норми ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, апелянт зазначає, що:

- суд повинен був взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу;

- господарський суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, незначності прострочення виконання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ДП «МТП «Чорноморськ» вказує, що місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги твердження відповідача стосовно винятковості обставин для зменшення пені, до яких апелянт відносить:

- Скрутне фінансове становище Порту, у зв`язку із заборгованістю контрагентів перед ДП «МТП «Чорноморськ» та відсутністю виробничої діяльності Порту через запровадження в Україні воєнного стану з огляду на військову агресію Російської Федерації, що зумовило оголошення простою Порту. Апелянт зауважує, що судом першої інстанції необґрунтовано не визнано це виключною обставиною. Також, Порт вказує, що місцевим господарським судом було встановлено обставину скрутного фінансового стану відповідача на наявність заборгованості контрагентів перед останнім, однак всупереч цим фактам суд дійшов висновку, що такий випадок не є винятковим. Разом з тим, стрімке погіршення фінансового стану Порту призвело до того, що залишки коштів на рахунках ДП «МТП «Чорноморськ» вистачає лише на обов`язкові платежі і заробітну плату. Відповідач звертає увагу, що обставини збитковості підприємства підтверджуються і наданими Портом доказами, які свідчать про заходи, вжиті Портом для подолання фінансової кризи ДП «МТП «Чорноморськ», які суд не взяв до уваги.

Посилаючись на висновки Конституційного Суду України, що містяться в рішенні від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013, апелянт наполягає на тому, що неустойка не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

- Відсутність збитків у позивача або погіршення фінансового стану останнього, або ускладнення у господарській діяльності ТОВ "Дніпроавтозапчастини" через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Зазначаючи, що господарська діяльність відповідача відіграє істотну соціальну роль та ураховуючи вищевикладені доводи, з метою недопущення погіршення фінансового стану ДП «МТП «Чорноморськ», апелянт просить зменшити нараховану позивачем пеню до 1 000,00 грн.

Водночас, Порт заперечує проти стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Так, з посиланням на численну судову практику Верховного Суду, апелянт зазначає, що:

- позивачем не надано детального опису наданих послуг та докази, які реально підтверджують заявлений розмір витрат на адвоката та з яких можливо було ю встановити їх співмірність;

- розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, зважаючи на складність справи та складністю відповідної роботи, її обсягом і витрачений адвокатом час, інформація про який у оскаржуваній заяві відсутня;

- оцінка підготовки, написання та подання позовної заяви без залучення нових доказів, посилання на інші обставини та без застосування інших, ніж у судовій справі №916/1905/21, що стала підставою для розгляду цієї справи, у сумі 12 000,00 грн., не є обґрунтованою, розумною та співмірною відповідно до ціни позову;

- у цій позовній заяві не змінювалася правова позиція позивача, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Окремо відповідач зауважив на фінансовий стан Порту, що є також важливим критерієм визначення та розподілу судових витрат.

Ураховуючи вказане, апелянт вважає, що наведені доводи, з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відступлення від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість є підставою покладення таких витрат на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2022 у справі №916/2046/22. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось та відзиву до суду не надало, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та у зв`язку із перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці з 07.03.2023 по 17.04.2023, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2022 у справі № 916/2046/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи в іх сукупності правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства при винесенні оскаржуваної ухвали, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.02.2022 у справі №916/1905/21, яке набрало законної сили 15.03.2022, позовні вимоги ТОВ Дніпроавтозапчастини до ДП МТП Чорноморськ були задоволені повністю, шляхом присудження до стягнення з відповідача 314 509,67 грн., з яких 301 146,48 грн. сума основного боргу за договором на закупівлю товару №20/115-Т від 08.09.2020, 7 919,07 грн. інфляційні втрати, 2 515,28 грн. 3 % річних, 2 928,84 грн. пеня.

Відповідно до вказаного рішення інфляційні втрати були стягнути за період з березня по травень 2021, 3% річних - за період з 04.02.2021 по 02.07.2021, пеня - за період з 04.02.2021 по 02.07.2021.

Вказані обставини, в силу вимог ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, не потребують повторного доведення під час вирішення даного спору.

Вищенаведене рішення суду ДП МТП Чорноморськ виконало лише 14.07.2022, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи (Т. 1, а.с. 29-32).

З огляду на те, що відповідні грошові кошти відповідач сплатив лише 14.07.2022, фактично сума заборгованості існувала по 13.07.2022 включно.

Матеріали даної справи - №916/2046/22 свідчать, що до предмету позову заявлені періоди прострочення виконання зобов`язань, за які ТОВ Дніпроавтозапчастини не заявляло вимог про стягнення 3% річних, інфляційних збитків та пені у справі №916/1905/21, що не спростовано відповідачем, а саме:

- інфляційні втрати у розмірі 65 179,04 грн. (нараховано з червня 2021 по червень 2022),

- 3% річних у розмірі 9 306,66 грн. 3% річних (за період з 03.07.2021 по 13.07.2022),

- пені у сумі 2 592,68 грн.(за період з 03.07.2021 по 29.12.2021),

які були нараховані на заборгованість за поставлений у 2018 протягом періоду з 11.11.2020 по 03.08.2021; збитки від інфляції у розмірі 8 884,64 грн. та 3% річних у розмірі 2 302,53 грн., які були нараховані на заборгованість за поставлений протягом 2020-2021 товар.

Розрахунки позовних вимог визнані судом першої інстанції обґрунтованими, що перевірено судом апеляційної інстанції.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що ДП МТП Чорноморськ не надало ні до матеріалів справи, ні до апеляційної скарги жодних контр-розрахунків, що фактично свідчить про згоду із розрахунками ТОВ Дніпроавтозапчастини.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати ти суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, оскільки 3% річних та інфляційні втрати нараховуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, часткове стягнення таких сум за судовим рішенням не обмежує права кредитора звернутись із позовом про їх стягнення за період, що не був предметом позову у судовій справі.

Водночас, відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судова колегія зазначає, що факт виконання боржником судового рішення про стягнення прострочених грошових сум та нарахованих 3% річних, пені та інфляційних втрат, лише вказує на момент, коли боржник у повному обсязі виконав прострочене зобов`язання та дозволяє встановити остаточний період прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 дійшла висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

З огляду на викладене вище судова колегія доходить до висновку про наявність у ТОВ «Дніпроавтозапчастини» права здійснювати нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат після ухвалення судом рішення у межах справи №916/1905/21, тобто - до моменту повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на закупівлю товару №20/115-Т від 08.09.2020 та в сумах, які зазначені в резолютивній частині рішення.

Разом з цим, як вбачається з апеляційної скарги, ДП МТП Чорноморськ не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення стягуваної суми пені до 100 грн. та незгодою апелянта про стягнення з останнього судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що в мотивувальній частині апеляційної скарги відповідач посилається саме на приписи законодавства та практику Верховного Суду, що стосуються вирішення питання про зменшення відповідних сум пені та вважає, що розмір пені слід зменшити вже до 1 000,00 грн., але у прохальній частині апеляційної скарги вимоги останньої полягають у повному скасуванні оскаржуваного рішення та винесенні нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, тобто відмову у стягуванні і 3% річних, і інфляційних втрат.

З огляду на таке, враховуючи, що в суді першої інстанції було заявлене лише клопотання про зменшення пені, контр-розрахунків щодо інфляційних втрат та 3% річних апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надавалось, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах доводів, викладених в мотивувальній частині апеляційної скарги, тобто в частині наявності підстав для задоволення клопотання Порту про зменшення розміру пені, а також, в частині стягнення з відповідача 12 000,00 грн., в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів статей 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України зазначає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку контрагентів боржника, наявності коштів на рахунках та інше.

Як вже було зазначено вище та не оспорюється відповідачем, ДП МТП Чорноморськ порушив умови Договору на закупівлю товару №20/115-Т від 08.09.2020 щодо оплати поставленого йому товару.

У разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції - господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вже зазначалось, Портом в суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, в якому ДП МТП Чорноморськ просило зменшити пеню до 100,00 грн.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/101/19.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе таке зменшення

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків та обставин, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Разом з цим, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий (рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013), тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Крім того, варто зазначити, що суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №916/878/20.

Довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач). Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на доводи апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично обґрунтовує свою позицію стосовно наявності підстав для зменшення неустойки скрутним матеріальним становищем та воєнним станом в Україні.

В обґрунтування своїх аргументів Портом надано до суду звіт про фінансові результати станом на 30.06.2022 та накази ДП МТП Чорноморськ стосовно зміни істотних умов праці працівникам відповідача від 20.12.2019, від 31.12.2019, у зв`язку зі збитковістю підприємства та наказ від 28.02.2022 щодо зменшення оплати праці працівникам відповідача, у зв`язку з оголошенням останнім простою вдома, з огляду на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022.

Однак, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що складне матеріальне становище відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Відсутність коштів не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Наявність заборгованості контрагентів перед відповідачем також не може бути винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Між тим, апеляційна колегія звертає увагу на те, що:

- Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на існуючий воєнний стан в Україні, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Однак, у спірних правовідносинах строк виконання грошового зобов`язання виник задовго до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну, проте, відповідачем не доведено існування логічного причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією РФ та неналежним виконанням обов`язку відповідача, у встановлений договором строк.

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Схожа правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Таким чином, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тобто мають бути встановлені причинно-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання у зв`язку з введенням в країні воєнного стану.

- відповідач не навів суду жодного аргументу та не надав жодного пояснення з приводу причин неналежного виконання рішення у справі №916/1905/21, враховуючи, що останнє було винесено 10.02.2022, тобто до оголошення в Україні воєнного стану;

- сторони знаходяться в рівних економічних умовах та штрафні санкції є співрозмірними порівняно з допущеним відповідачем порушенням та його наслідками.

Також, апеляційна колегія вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що підставою для зменшення неустойки є посилання відповідача на відсутність збитків, понесених позивачем внаслідок затримки оплати наданих послуг, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача, а останнім на надано жодного доказу щодо непонесення позивачем відповідних збитків або відсутності погіршення фінансового стану позивача в результаті порушення (невиконання) відповідачем умов Договору від 08.09.2020 №20/115-Т.

Окремо судова колегія вказує, що вимагаючи суд зменшити суму пені до 100 грн. відповідач таким чином хоче ототожнити зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Враховуючи викладене, доводи ДП МТП Чорноморськ, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у цієї частині у даному випадку відсутні.

Апелянт також просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, проте, жодним чином не спростував висновки суду щодо підтвердження факту отримання позивачем послуг адвоката та понесення цих витрат в суді першої інстанції.

Разом з цим, варто зазначити, що з огляду на те, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас положеннями ст. 128 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що іншій стороні надано право заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судова колегія наголошує, що відповідно до положень ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не було надано до суду першої інстанції жодних заперечень стосовно неспівмірності витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката, клопотання про зменшення витрат не заявлялось, а тому, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, Господарський суд Одеської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2022 у справі №916/2046/22 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.