ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Справа № 915/286/23

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Миколаївського міського центру зайнятості, код 42559710 (54008, м. Миколаїв, вул. 6 Поперечна, 32, електронна пошта: ), яка пред`явлена до відповідача Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області, код 44104027 (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, електронна пошта: ) про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 37557,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Мельников В.І.

від відповідача - Зайцева А.М.

Рух справи.

16.02.2023 року позивач звернувся до суду із позовом з вимогою про стягнення із відповідача суми допомоги по безробіттю в розмірі 37557,80 грн., яка була сплачена позивачем звільненій ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.03.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання із розгляду справи по суті призначено на 04.04.2023 року.

04.04.2023 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заяви по суті.

У позові зазначено, що з 07.04.2021 року у позивача на обліку по безробіттю перебувала ОСОБА_1 , якій було виплачено допомогу з 03.05.2021 року по 03.09.2021 року в сумі 37557,80 грн. За рішенням суду ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області із стягненням з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 220343,79 грн. Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. В зв`язку із тим, що відповідач відмовився здійснити повернення коштів у добровільному порядку позивач звернувся до господарського суду із позовом про їх примусове стягнення.

15.03.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки, враховуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228, підстави для перерахування коштів позивачу, які сплачувалися ОСОБА_1 в якості допомоги по безробіттю, на теперішній час відсутні. Кошторисом відповідача видатки на зазначені цілі не передбачені. Відповідач вважає, що у його діях не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з нього в якості шкоди коштів у розмірі 37557,80 грн.

04.04.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що посилання відповідача на відсутність у його кошторисі відповідних видатків не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач вважає, що ним надані достатні докази, які підтверджують виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, а обставини про які зазначив відповідач, не стосуються предмету доказування.

30.03.2023 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що у матеріалах позовної заяви та у відповіді на відзив відсутні відомості щодо того чи є ОСОБА_1 застрахованою особою відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відсутні докази внесення центром зайнятості до трудової книжки записів про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а також наявності підстав для реєстрації та взяття на облік у Миколаївському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 як безробітної, початку виплати їй допомоги по безробіттю.

Заяви і клопотання.

14.03.2023 року на адресу суду через систему "електронний суд" надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 15.03.2023 року заяву представника було задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч 1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно ч. 1 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на представлені докази на підтвердження обставин викладених у позові, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, позиції сторін, викладені у заявах по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу № 65-о Головного управління ДПС у Миколаївській області від 02.04.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника управління електронних сервісів з 02.04.2021 року, що не заперечується відповідачем.

07.04.2021 року ОСОБА_1 була зареєстрована у Миколаївському міському центрі зайнятості як безробітна, а з 03.05.2021 року їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року у справі № 400/3286/21 ОСОБА_1 була поновлена на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області ().

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 13.07.2022 року у справі №400/3286/21 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року змінено - поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) з 05.04.2021 року та стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 року по 24.11.2021 року у сумі 220343,79 грн. В іншій частині судове рішення залишене без змін.

Наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області № 193-о від 22.09.2022 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року у справі № 400/3286/21 було поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області

Згідно розрахункової довідки щодо виплат допомоги по безробіттю, яка надана позивачем, розмір допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 03.05.2021 року по 03.09.2021 року становить 37557 грн. 80 коп.

Перерахування коштів ОСОБА_1 позивач підтвердив витягами з відомостей виплат за видами забезпечення та платіжними дорученнями.

28.12.2022 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №992/2-22м від 15.12.2022 року із вимогою в місячний термін з дати отримання претензії перерахувати позивачу 37557,80 грн. на розрахунковий рахунок.

18.01.2023 року на адресу позивача надійшла відповідь на претензію № 113/5/14-29-05-02-04 від 11.01.2023 року, в якій відповідач зазначив, що його кошторисом не передбачені витрати, пов`язані зі стягненням з роботодавця коштів виплаченої допомоги по безробіттю.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Із змісту цієї статті вбачається, що при обчисленні середнього заробітку на орган, який розглядає трудовий спір, законом не покладено обов`язку врахування допомоги по безробіттю, яку отримала особа за час вимушеного прогулу. Такого обов`язку також не покладається на особу, яка отримує допомогу по безробіттю.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується, зокрема сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Таким чином, з огляду на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року по справі №400/3286/21 існують законні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, а саме 37557,80 грн.

Статтею 39 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що його кошторис не передбачає видатків для повернення позивачу виплаченої на користь ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, адже приписи ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є безумовними.

За таких обставин, позовні вимоги суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем були здійснені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №78 від 15.02.2023 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної податкової служби України, код 43005393 (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8) в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, код 44104027 (54009, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6) на користь Миколаївського міського центру зайнятості, код 42559710 (54008, м. Миколаїв, вул. 6 Поперечна, 32, р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ) грошові кошти в сумі 37557 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 80 коп., а також сплачену суму судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст судового рішення складено та підписано 17.04.2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя А.П. Алексєєв