ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 квітня 2023 року Справа № 903/919/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт

до відповідача: Фермерського господарства Ольтерра

про стягнення 2833882,86 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Алєнін Д. В., довіреність № 247 від 02.01.2023;

від відповідача: Шава В. Ф., співзасновник ФГ, Півень Г. В., адвокат, ордер серія АС № 1057477 від 04.04.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства Ольтерра про стягнення 2833882,86 грн(з урахуванням прийнятого судом зменшення розміру позовних вимог), з них 2295199,53 грн основного боргу та 538686,33 грн штрафу.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 1608/958055 від 16.08.2021 в частині своєчасної, повної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 01.12.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.12.2022, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

20.12.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

Ухвалою суду від 20.12.2022 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 24.01.2023.

В судовому засіданні 24.01.2023 оголошено перерву до 14.02.2023.

13.02.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 1047261,11 грн та просить стягнути з відповідача 2833882,86 грн, з них 2295199,53 грн основного боргу та 538686,33 грн штрафу.

В судовому засіданні 14.02.2023 оголошено перерву до 28.02.2023.

Ухвалою суду від 28.02.2023 повідомлено сторін про те, що судове засідання 28.02.2023 не відбулося у зв`язку із оголошеною повітряною тривогою на території Волинської області, за таких обставин, підготовче засідання відкладено на 07.03.2023.

Позивач в судове засідання 07.03.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 07.03.2023 07.03.2023 судом ухвалено на місці прийняти заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, оскільки це право позивача та він його реалізував до закінчення підготовчого засідання; має місце нова ціна позову 2833882,86 грн; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2023.

Ухвалою суду від 07.03.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 21.03.2023.

21.03.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні 21.03.2023 суд на місці ухвалив залишити без розгляду клопотання відповідача про приєднання додаткових доказів, оскільки в сили положень ч.3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 118 ГПК України).

В судовому засіданні 21.03.2023 оголошено перерву до 05.04.2023.

05.04.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Суд заслухавши думку представників сторін ухвалив на місці доєднати дані докази до матеріалів справи.

В судовому засіданні 05.04.2023 представник позивача позов підтримав з підстав наведених у ньому, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача позов заперечили та просили відмовити в його задоволенні, оскільки ними вживалися всі заходи з метою мирного врегулювання спору шляхом підписання двох товарних аграрних розписок від 18.01.2023 та 20.03.2023 з метою забезпечення виконання зобов`язань по договору № 1608/958055 від 16.08.2021, а позивач поступив недобросовісно не закінчивши спір мировою угодою, штраф в розмірі 23,47% не передбачений договором.

Відповідно до ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

16.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (продавець) та Фермерським господарством "Ольтерра" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1608/958055(далі - договір), відповідно до умов якого продавець в порядку та на умовах цього договору зобов`язується продати у власність покупця засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, зернові та олійні культури, дизпаливо, мікродобрива, інший товар, зазначений в накладних та/або специфікаціях до цього договору (надалі - товар), а покупець в свою чергу зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором (а.с.6-7).

Згідно з п.1.2 договору, кількість товару, ціна, умови продажу (переходу права власності на товар) товару обумовлюються сторонами в договорі та в накладних та/або специфікаціях на товар (додатках до цього договору), які є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що загальна кількість товару, що передається у власність покупця за цим договором становить суму всіх накладних по кількості.

У п.3.5 договору визначено, що покупець зобов`язується провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у специфікації до цього договору.

Згідно з п. 7.3.1 договору у випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, покупець сплачує продавцю вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф у розмірі 30% від суми простроченої заборгованості. Продавець має право самостійно визначати, які саме з вказаних в цьому пункті санкції можуть бути застосовані до покупця.

Пунктом 9.1. договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2022 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Даний договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками без будь яких зауважень.

Позивачем за період з 16.08.2021 по 25.07.2022 поставлено відповідачу товар на загальну суму 6125282,09 грн (5598971,77 грн по видаткових накладних та товарно-транспортних накладних + 499906,12 грн по актах коригування вартості від 31.08.2022), однак відповідачем було частково проведено оплату у строки обумовлені у специфікаціях (а.с.8-132).

Відповідачем здійснено часткову оплату на загальну суму 838802,76 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №4 від 10.05.2022 року на суму 667200,00 грн; №253 від 29.04.2022 року на суму 59 540,60 грн; №3 від 10.05.2022 року на суму 85 657,00 грн; №198 від 16.11.2021 року на суму 26 404,20 грн. Крім цього, між позивачем та відповідачем укладено протокол про зарахування зустрічних вимог від 31.08.2022 року, відповідно до якого було здійснено зарахування однорідних зустрічних вимог в сумі 2300983,97 грн. В результаті зарахування зустрічних вимог, зобов`язання відповідача за договором купівлі-продажу №1608/958055 від 16.08.2021 року та зобов`язання позивача за договором купівлі-продажу №3108/990852 від 31.08.2022 року, припиняються частково в розмірі 2300983,97 грн (а.с.133-137).

Після відкриття провадження у справі між позивачем та відповідачем укладено протоколи про зарахування зустрічних вимог від 05.12.2022 та від 26.01.2023 за якими зобов`язання відповідача за договором купівлі-продажу № 1608/958055 від 16.08.2021 припиняється частково в розмірі 690295,83 грн відповідно залишок основного боргу становить 2295199,53 грн, про що зазначено в заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог (а.с.165).

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача 2295199,53 грн основного боргу та 538683,33 грн штрафу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статтею 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктом 3.5 договору визначено, що покупець зобов`язується провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у специфікації до цього договору.

Строк оплати за специфікацією №378 від 08.09.2021 року до 15.11.2021; за специфікацією №7 від 28.04.2022 до 28.04.2022 року; за специфікаціями №5 від 19.04.2022 року та №8 від 02.05.2022 року до 10.05.2022; за специфікацією №10 від 13.05.2022 року до 13.05.2022; за специфікацією №9584 від 28.04.2022 року до 25.07.2022; за іншими специфікаціями до 01.09.2022.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 2295199,53 грн та настання строку на її оплату, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, контррозрахунку відповідач суду не надав, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Що стягнення штрафу в сумі 538683,33 грн суд зазначає таке.

Згідно із п. 7.3.1. договору у випадку прострочення строків/термінів оплати за поставлений товар, покупець сплачує продавцю вартість товару з врахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також штраф у розмірі 30% від суми простроченої заборгованості. Продавець має право самостійно визначати, які саме з вказаних в цьому пункті санкції можуть бути застосовані до покупця.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (неоплата поставленого товару) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов`язання, або якщо він не виконав зобов`язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу положень ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

З огляду на викладене, суд вважає, що п. 7.3.1 договору, яким сторони встановили договірну санкцію у відсотках від суми неоплаченого товару, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, дослідивши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 538683,33 грн, суд зазначає, що вказаний розрахунок є вірним (2295199,53 грн*23,47%), відтак, з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 538683,33 грн.

Щодо тверджень представника відповідача, що розмір штрафу, а саме його відсоток від суми боргу 23,47 % не може бути застосований до відповідача, оскільки умовами договору передбачена відсоткова ставка 30 % не береться судом до уваги, оскільки п. 7.3.1 договору сторони передбачили, що продавець має право самостійно визначати, які саме з вказаних в цьому пункті санкції можуть бути застосовані до покупця, а також те, що відсоток штрафу в розмірі 23,47 % від суми боргу не перевищує 30 % визначених умовами договору.

Крім того, у відповідності до ч.4 ст. 165 ГПК України, оскільки відповідчем не подано відзив на позовну заяву, він позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 2833882,86 грн, з них 2295199,53 грн основного боргу та 538683,33 грн штрафу.

Враховуючи приписи щодо розподілу судових витрат на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, відсутність правових підстав для звільнення відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 42508,24 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства Ольтерра (вулиця Перемоги,27, с.Кримне, Старовижівський район, Волинська область, 44420, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (вулиця Промислова,5А, с.Рованці, Луцький район, Волинська область, 45606, код ЄДРПОУ 31496,86 грн (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 86 коп.), з них 2295199,53 грн основного боргу, 538683,33 грн штрафу, а також 42508,24 грн (сорок дві тисячі п`ятсот вісім гривень 24 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 13.04.2023.

Суддя А. С. Вороняк