23.03.2023Справа № 910/1493/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг"
про стягнення 2 516 937,64 грн.
представники сторін:
від позивача: Шевченко І.В.,
від відповідача: Пилюченко І.Г.,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" про стягнення 2516937,64 грн. заборгованості за договором поставки від 05.08.2019 № РА0027-TSP.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" 2 516 937,64 грн. заборгованості, а також 37754,06 грн. витрат зі сплати судового збору.

07.03.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2023 заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 23.03.2023 року.

21.03.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. У заперечення наголошено, що позивачем не заявлено до закінчення судових дебатів про подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. Натомість, подання такої заяви разом із позовом не може ототожнюватися із заявою, яку необхідно подавати до закінчення судових дебатів відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України. Також відповідач наголосив, що участь представника позивача в судовому засіданні 28.02.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів проведена на підставі клопотання, яке подано пізніше, ніж за 5 днів до засідання. Щодо наданих адвокатом позивача послуг, відповідач зауважив, що вказаний в акті вид таких послуг не відповідає предмету договору, укладеному між позивачем та адвокатом, а сам акт не містить детального опису виконаних робіт. Одночасно відповідач наголосив, що матеріали справи не містять доказів виставлення позивачу рахунку на оплату до підписаного акту надання послуг. Крім того, представництво інтересів позивача здійснювалося не лише одним адвокатом, відтак зазначення адвокатом в акті про надання позивачу комплексного правового супроводження не відповідає дійсності. Поряд із цим, відповідач навів сумніви щодо наявності в адвоката Шевченка І.В. статусу адвоката. Відтак, відповідач просив залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення або відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні 23.03.2023 представник позивача просив подану заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

За частиною 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом, у позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, передбачений пунктом 9 частини 3 статті 162 ГПК України, що складається з суми сплаченого судового збору в розмірі 37754,06 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 150000 грн.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України позивач зробив заяву про те, що докази розміру судових витрат будуть подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Таким чином, позивачем із посиланням на частину 8 статті 129 ГПК України зроблено відповідну заяву про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Разом із цим, частина 8 статті 129 ГПК України не містить прямого обмеження процесуального права сторін (позивача) подати таку заяву разом із позовною заявою.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992).

Ураховуючи, що позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а також з посиланням на частину 8 статті 129 ГПК України повідомлено про намір подати докази понесення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати таку заяву не поданою через не проголошення її окремо під час судових дебатів.

При цьому, подання такої заяви разом із позовом не порушує принципу змагальності, оскільки відповідач завчасно мав можливість належним чином підготувати свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відтак, оскільки позивачем згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України зроблено відповідну заяву про подання доказів щодо розміру судових витрат, та заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем у п`ятиденний строк з дня проголошення рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення її без розгляду.

Щодо зауважень відповідача на участь представника позивача в судовому засіданні 28.02.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, суд зауважує наступне.

Як слідує із заперечень відповідача, клопотання позивача про участь у судовому засіданні 28.02.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів подана пізніше, ніж за п`ять днів, у зв`язку з чим не мала бути задоволена судом.

Згідно зі статтею 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Частинами 1, 2 статті 197 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Згідно з гарантіями, які надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, сторона провадження повинна мати можливість ефективно брати участь у судовому засіданні суду, який розглядає її справу.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Отже, подання позивачем 24.02.2023 до суду клопотання про участь у судовому засіданні 28.02.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та задоволення його судом жодним чином не порушує процесуальних прав відповідача, у той час як ґарантує позивачу право брати участь у судовому засіданні суду.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

Щодо заперечень відповідача проти наданих позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.01.2022 між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Шевченком І.В. укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, за умовами пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується усіма законними способами здійснювати представництво клієнта, захищати його права і законні інтереси, надавати усі види правової допомоги, в обсязі та на умовах, встановлених у цьому договорі та додаткових угодах до нього, в межах чинного законодавства України, а клієнт зобов`язаний оплатити всі види правової допомоги виконавця та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з підпунктом 1.1.1 виконавець зобов`язується представляти інтереси клієнта під час супроводу судового процесу в суді першої інстанції за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором поставки № РА0027-TSP від 05.08.2019.

У пункті 2.1 договору на виконання пункту 1.1 договору зазначено перелік прав, які надає клієнт та уповноважує виконавця.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що винагорода виконавця за надання правової допомоги (гонорар) в обсязі, що визначений п. 1.1.1 договору, становить 150000 грн. Інші умови оплати можуть визначатися в додатковій угоді/додаткових угодах, що є невід`ємною частиною договору.

Гонорар підлягає сплаті протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг на підставі виставленого рахунку (пункт 4.2 договору).

01.03.2023 між сторонами підписаний акт до договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.01.2022, відповідно до якого виконавець надав, а клієнт прийняв такі юридичні послуги щодо надання правової (правничої) допомоги клієнту в судовій справі № 910/1493/22: надання професійної правничої (правової) допомоги з комплексного правового супроводу судового процесу в суді першої інстанції за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором поставки № РА0027-TSP від 05.08.2019. Вартість наданих виконавцем послуг становить 150000 грн.

Також позивачем до матеріалів справи подано детальний опис послуг, наданих адвокатом у рамках договору про надання правничої допомоги, в якому вказано про надання професійної правничої (правової) допомоги з комплексного правового супроводу судового процесу в суді першої інстанції за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором поставки № РА0027-TSP від 05.08.2019, вартістю 150000 грн.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 та постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18, для розподілу понесених судових витрат стороні необхідно подати лише договір про надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, до матеріалів справи позивачем долучено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, підписаний обома сторонами акт про надання правової (правничої) допомоги та детальний опис послуг, наданих адвокатом у рамках договору.

У той же час, зауваження відповідача щодо відсутності в матеріалах справи рахунку на оплату гонорару судом відхиляються, оскільки рахунок не відноситься законом до документів, що мають обов`язково бути надані для підтвердження витрат на правову допомогу при здійсненні розподілу судових витрат.

До того ж, за умовами договору надання адвокатом рахунку передбачено для здійснення позивачем оплати гонорару вже після підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Одночасно відповідач наголошував, що вказаний в акті вид наданих послуг не відповідає предмету договору, укладеному між позивачем та адвокатом, а сам акт не містить детального опису виконаних робіт.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Так, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

До того ж, частина 3 статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Із умов укладеного між позивачем та адвокатом Шевченком І.В. договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.01.2022 вбачається, що винагорода виконавця за надання правової допомоги (гонорар) в обсязі, що визначений п. 1.1.1 договору, становить фіксований розмір 150000 грн.

Відтак, в акті про надання правової (правничої) допомоги та детальному описі послуг зазначено вид та обсяг наданої правової допомоги, оплата якої становить фіксований розмір 150000 грн.

Судом відхиляються зауваження відповідача про те, що вказаний в акті вид наданих послуг не відповідає предмету договору, укладеному між позивачем та адвокатом.

Так, у пункті 1.1 договору вказано, що виконавець зобов`язується усіма законними способами здійснювати представництво клієнта, захищати його права і законні інтереси, надавати усі види правової допомоги, в обсязі та на умовах, встановлених у цьому договорі та додаткових угодах до нього, в межах чинного законодавства України.

Поряд із цим, в акті наданих послуг зазначено, що виконавець надав, а клієнт прийняв надання професійної правничої (правової) допомоги з комплексного правового супроводу судового процесу в суді першої інстанції за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором поставки № РА0027-TSP від 05.08.2019.

Обґрунтування щодо невідповідності змісту вказаного в пункті 1.1 предмету договору та фактично наданих адвокатом послуг згідно з актом відповідачем у запереченнях не наведено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що надання адвокатом послуг згідно з актом від 01.03.2023 здійснено в межах погодженого предмету договору від 10.01.2022, та відповідні послуги позивачем прийняті шляхом підписання відповідного акту.

Також судом відхиляються доводи відповідача про те, що внаслідок надання позивачу правової допомоги у справі № 910/1493/22 не тільки адвокатом Шевченком І.В., визначення останнім в акті надання позивачу послуги з комплексного правового супроводу справи не відповідає дійсності.

Як убачається з матеріалів справи, 22.12.2022 участь у підготовчому засіданні від позивача приймала адвокат Луук А.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва.

Проте, позивач не обмежений у праві залучати для представництва його інтересів у суді декілька адвокатів.

У той же час, матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Шевченком І.В. професійної правової допомоги позивачу на підставі договору від 10.01.2022 згідно з актом від 01.03.2023 за фіксованою ставкою, та участь у засіданні 22.12.2022 іншого адвоката від позивача не спростовує факт надання послуг також і адвокатом Шевченком І.В.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з частиною 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Таким чином, надані адвокатом Шевченком І.В. на підтвердження повноваження адвоката договір про надання правової допомоги та ордер є належними та достатніми доказами наявності таких повноважень відповідно до наведених вище положень чинного законодавства.

У зв`язку з цим, посилання відповідача на не підтвердження адвокатом Шевченком І.В. свого статусу адвоката спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 15000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі № 910/1493/22 позов задоволено повністю, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на відповідача в розмірі 15000 грн.

Керуючись статтями 126, 129, 221, 240, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/1493/22 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алет Трейдінг" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10, літ. Г; ідентифікаційний код 42321526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соіл" (03148, м. Київ, вул. Комісара Рикова, буд. 2-а, офіс 4; ідентифікаційний код 40245579) 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В іншій частині заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне судове рішення складено: 03.04.2023 року.

Суддя К.В. Полякова