ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/748/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 13.02.2023 (суддя Чеберяк П.П.)

у справі №910/748/23

за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся у господарський суд із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху; встановлено спосіб усунення недоліків заяви шляхом надання:

- первісної документації, яка свідчить, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

- доказів звернення заявника до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна йому була для заповнення розділу ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність;

- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 40 260,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/748/23 повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвала від 13.02.2023 мотивована тим, що боржник не усунув в повному обсязі недоліки, встановлені в ухвалі Господарського суду Київської області 30.01.2023, та не надав суду доказів отримання сум позики (кредиту), а також доказів здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, 24.02.2023 через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі №910/748/23, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

За твердженням скаржника, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність були додані декларації про майновий стан, оцінку яким суд першої інстанції позбавлений надавати на стадії відкриття провадження у справі. Щодо подання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, бо боржник звертається до правової позиції Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20, який вказав на право місцевого господарського суду розглянути питання альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого, зокрема, на умовах відстрочення згідно з умовами укладеного з арбітражним керуючим відповідного договору про участь у справі. Щодо первинної документації на підтвердження розміру заборгованості боржника, то до заяви був поданий конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням інформації щодо кожного кредитора, а також інформацію про кредитну історію ТОВ "Українське бюро кредитних історій" на підтвердження суми заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/748/23, розгляд справи призначено на 11.04.2023.

Боржник в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений шляхом направлення копії ухвали в електронний кабінет на сайті Судової влади України, про що свідчить довідка про доставку електронного документа від 13.03.2023.

Згідно з ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів ухвалила розглянути справу за наявними матеріалами справи та за відсутності боржника.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява про відкриття справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , яка мотивована наявністю кредиторської заборгованості в загальному розмірі 2318635,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху; встановлено спосіб усунення недоліків заяви шляхом надання:

- первісної документації, яка свідчить, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

- доказів звернення заявника до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна йому була для заповнення розділу ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність;

- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 40 260,00 грн.

Усуваючи недоліки заяви, боржник 09.02.2023 надіслав заяву про усунення недоліків, до якої додав інформацію з державних реєстрів щодо майна членів сім`ї боржника та послався на додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність із зазначенням інформації щодо заборгованості кожного кредитора. Також, у заяві про усунення недоліків боржник послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/726/20, щодо врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому шляхом укладення із ним договору про участь у справі. У зв`язку з чим, боржник просив вважати недоліки усунутими та відкрити провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що недоліки заяви боржником не усунуто, оскільки боржник не надав суду та не надав суду доказів отримання сум позики (кредиту), а також доказів здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Так, висновки суду в частині подання боржником доказів оплати послуг арбітражного керуючого обґрунтовані тим, що Кодексом України з процедур банкрутства однозначно визначено, що однією з обов`язкових передумов для звернення фізичної особою з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

При цьому, суд першої інстанції, надаючи оцінку доданого до заяви договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 18.10.2022, укладеного між боржником та арбітражним керуючим Хомічем Р.В., вказав на суперечність умов договору Кодексу України з процедур банкрутства, яким не передбачено відстрочення сплати грошової винагороди арбітражному керуючому, як і не передбачено виплату такої винагороди частинами, щомісячними платежами тощо.

Частиною 4 статті 11 ГПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 174 ГПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 6 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Вимоги щодо заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містяться, зокрема, у статтях 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи мають бути надані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 38 КУзПБ встановлено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі або закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 ст. 30 КУзПБ передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2684 грн.

Таким чином, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 40260 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржником не подано доказів здійснення авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому розмірі в сумі 40260 грн.

Разом з тим, в основу апеляційної скарги покладені доводи про врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого шляхом укладання з ним договору про участь у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ст. 116 КУзПБ. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

КУзПБ однозначно врегульоване дане питання про обов`язок боржника-фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Позаяк, суд у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що у суду відсутні підстави для врахування обставин щодо укладання із арбітражним керуючим угоди, яка врегульовує питання оплати його винагороди зі сторони боржника, тобто будь-якого альтернативного варіанту, замість виконання обов`язку боржником здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого на стадії прийняття до розгляду заяви про неплатоспроможність.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що боржник до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додав докази, які підтверджують здійснення ним авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі, що є обов`язковою передумовою для звернення фізичної особи з такою заявою до суду, що не відповідає вимогам ст. 116 КУзПБ, вказані недоліки заяви боржник не усунув шляхом подання відповідних доказів, відсутні підстави для врахування обставин укладання із арбітражним керуючим відповідної угоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення заяви без розгляду на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України, ч. 1 ст. 38 КУзПБ.

Колегією суддів відхиляються посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/726/20 щодо можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи, оскільки такий висновок зроблений без посилання на норму права, а відтак в силу ст. 236 ГПК України не може бути врахований при розгляді даної справи.

При цьому, у згаданій постанові Верховний Суд, погодившись із судами попередніх інстанцій, дійшов висновку, що законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін оскарженої ухвали.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі № 910/748/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.04.2023.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко