ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1156/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Очич А.Ю. - адвокат, ордер серія АМ №1038976 від 06.12.2022;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський колос"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 115 174,63 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" про стягнення: 53 451,60грн основного боргу, 6 648,50грн пені, 861,08грн 3% річних та 6 730,66грн інфляційних втрат за договором №28/05/2020 поставки від 28.05.2020, а також 13 377,41грн основного боргу, 3 327,86грн пені, 1436,70грн штрафу, 1 436,70грн 20% річних та 26 219,63грн відсотків за користування товарним кредитом, 1684,49грн інфляційних втрат за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.12.2022 позовну заяву ТОВ "Поліський колос" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.01.2023 відкладено розгляд справи по суті на 16.02.2023.

Ухвалою суду від 16.02.2023 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи по суті на 03.03.2023.

У зв`язку з загрозою ракетних обстрілів та оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області 03.03.2023 судове засідання по даній справі, яке було призначене на 10:00, не відбулося. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.03.2023 призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 03.04.2023.

31.03.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява від 30.03.2023 про стягнення витрат на правову допомогу з додатками та доказами надіслання іншій стороні.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2023 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві (а.с.1-3). Також підтримав подану заяву від 30.03.2023 про стягнення витрат на правову допомогу та просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00грн.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 03.04.2023 не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить реєстр відправлень рекомендованої кореспонденції від 06.03.2023 (штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення - 046) (а.с.79). Поштове відправлення про направлення відповідачу копії вказаної ухвали згідно відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення (за номером ідентифікатора 046) вручено особисто 28.03.2023 (а.с.80).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представника відповідача та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" (продавець/позивач) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" (покупець/відповідач) було укладено договір №03/04/2020 поставки, за умовами пункту 1.1 якого сторони передбачили, що в рамках цього договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити засоби захисту рослин, мікродобрива та насіння с/г культур (надалі - Товар) у погодженому Сторонами асортименті.

За умовами пункту 1.2 договору №03/04/2020, сума Договору складається з загальної суми всіх видаткових накладних виданих Постачальником Покупцю у періоді 03.04.2020р. - 31.12.2021р. Кількість, асортимент, ціни на Товар та строки його поставки визначаються в додатках до цього Договору та/або накладних документах на відпуск Товару, які становлять його невід`ємну частину, підпис на яких Покупця, свідчить про погодження Сторонами вартості та кількості Товару.

Згідно з пунктом 2.7 договору №03/04/2020, передача Товару Постачальником і прийняття Товару Покупцем оформляється видатковою накладною та/або специфікацією, яка підписується представниками Сторін, дата оформлення якої вважається датою передачі Товару Покупцю.

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків (пункт 9.1 договору).

28.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" (продавець/позивач) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" (покупець/відповідач) було укладено договір поставки №28/05/2020 (а.с.6-7), за умовами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю мікродобрива та гербіциди по обробці рослин, надалі - товар, а покупець прийняти його і своєчасно оплатити на умовах даного договору.

За умовами пункту 2.1 договору №28/05/2020, ціна одиниці товару, назва, кількість та вартість товару кожної партії поставки вказується в видатковій накладній, що є невід`ємною його частиною і оформляються на кожну партію товару.

Відповідно до пункту 3.1 договору №28/05/2020, поставку товару продавець здійснює на умовах, передачі товару відповідно до видаткової накладної.

За умовами пункту 8.6 договору №28/05/2020, термін дії даного договору закінчується "31" грудня 2020 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договори підписано представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками підприємств.

Позивач, посилаючись на неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки 28/05/2020 від 28.05.2020 просить стягнути 53 451,60грн основного боргу, 6 648,50грн пені, 861,08грн 3% річних та 6 730,66грн інфляційних втрат, а також за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020 просить стягнути 13 377,41грн основного боргу, 3 327,86грн пені, 1436,70грн штрафу, 1 436,70грн 20% річних та 26 219,63грн відсотків за користування товарним кредитом, 1684,49грн інфляційних втрат. Пояснив та просив врахувати, що в розрахунку відсотків за користування товарним кредитом по договору №03/04/20 нараховано відсотки за користування кредитом в сумі 26 219,72грн, однак у позові заявлено до стягнення їх меншу суму, а саме 26 219,63грн (48 345,71 (сукупна сума нарахованих санкцій) - 48345,62 (сукупна сума заявлених у позові санкцій) = 0,09).

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №03/04/2020 від 03.04.2020 та договору поставки №28/05/2020 від 28.05.2020.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до пункту 2.1 договору №03/04/2020, розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються Покупцем наступним чином:

2.1.1. покупець здійснює оплату 30 відсотків від загальної вартості Товару в безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника в день отримання товару та 70 відсотків до 15.09.2021р. Інші умови оплати визначаються додатками до цього Договору, які становлять його невід`ємну частину.

Згідно з пунктом 3.3 договору №28/05/2020, оплата за товар проводиться у день отримання товару, обумовлених у даному договорі, що є невід`ємною його частиною.

Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткових накладних (пункт 3.4 договору №28/05/2020).

На виконання умов договору поставки договору №03/04/2020 позивачем було поставлено товар, а відповідачем такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень на загальну суму 493 140,01грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № РН-0000009 від 15.02.2021 на суму 136 500,00грн, №РН-0000021 від 02.04.2021 на суму 141 900,00грн, №РН-0000069 від 16.08.2021 на суму 154 800,00грн, №РН-0000065 від 31.08.2021 на суму 59 940,01грн (а.с.51-54).

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, узгоджених в 2.1 договору поставки №03/04/2020 від 03.04.2020 умов щодо строків оплати, відповідач зобов`язаний був провести кінцевий розрахунок за отриманий від позивача - в строк до 15.09.2021.

З наданих позивачем документів вбачається, що до звернення позивача з позовом у даній справі, відповідачем частково проведено оплату за отриманий товар на загальну суму 260 000,00грн, що підтверджується банківськими виписками від 15.02.2021 на суму 50 000,00грн, від 25.02.2021 на суму 30 000,00грн, від 02.04.2021 на суму 30 000,00грн, від 13.04.2021 на суму 20 000,00грн, від 06.08.2021 на суму 30 000,00грн, від 03.09.2021 на суму 50 000,00грн, від 17.09.2021 на суму 50 000,00грн, а також накладною №98/22ПР від 26.04.2022 відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 219 762,60грн (а.с.55-62).

Отже, враховуючи здійснену позивачем поставку товару на загальну суму 493 140,01грн, а також здійснені відповідачем проплати на загальну суму 260 000,00грн та повернення товару на суму 219 762,60грн, неоплаченим станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився товар на суму 13 377,41грн, отриманий відповідачем на виконання умов договору поставки №03/04/2020 від 03.04.2020.

На виконання умов договору поставки договору №28/05/2020 від 28.05.2020 позивачем було поставлено товар, а відповідачем такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень на загальну суму 109 521,67грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №РН-0000027 від 28.05.2021 на суму 13 890,07грн, №РН-0000031 від 31.05.2021 на суму 9 600,00грн, №РН-0000041 від 09.06.2021 на суму 14 700,00грн, №РН-0000042 від 11.06.2021 на суму 43 851,60грн, №РН-0000043 від 15.06.2021 на суму 27 480,00грн (а.с.43-47).

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, узгоджених в 3.3 договору поставки №28/05/2020 від 28.05.2020 умов щодо строків оплати, відповідач зобов`язаний був провести кінцевий розрахунок за отриманий від позивача за видатковими накладними: №РН-0000027 від 28.05.2021 на суму 13 890,07грн - в строк до 28.05.2021, №РН-0000031 від 31.05.2021 на суму 9 600,00грн - в строк до 31.05.2021, №РН-0000041 від 09.06.2021 на суму 14 700,00грн - в строк до 09.06.2021, №РН-0000042 від 11.06.2021 на суму 43 851,60грн - в строк до 11.06.2021, №РН-0000043 від 15.06.2021 на суму 27 480,00грн - в строк до 15.06.2021.

З наданих позивачем документів вбачається, що до звернення позивача з позовом у даній справі, відповідачем частково проведено оплату за отриманий товар на загальну суму 56 070,07грн, що підтверджується банківськими виписками банківськими виписками: від 25.08.2021 на суму 13 890,07грн, від 09.06.2021 на суму 14 700,00грн, від 15.06.2021 на суму 27 480,00грн (а.с.48-50).

Отже, враховуючи здійснену позивачем поставку товару на загальну суму 109 521,67грн, а також здійснені відповідачем проплати на загальну суму 56 070,07грн, неоплаченим станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився товар на суму 53 451,60грн, отриманий відповідачем на виконання умов договору поставки №28/05/2020 від 28.05.2020.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом час прийняття рішення, відповідач заборгованість перед позивачем в загальній сумі 66 829,01грн за договорами поставки 28/05/2020 від 28.05.2020 та №03/04/2020 від 03.04.2020 не сплатив, що підтверджується довідкою позивача про заборгованість від 18.01.2023 (а.с.64).

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 377,41грн заборгованості за договором поставки №03/04/2020 від 03.04.2020 та 53 451,60грн заборгованості за договором поставки №28/05/2020 від 28.05.2020 є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 6 648,50грн пені, 861,08грн 3% річних та 6 730,66грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки 28/05/2020 від 28.05.2020, а також просить стягнути 3 327,86грн пені, 1436,70грн штрафу, 1 436,70грн 20% річних та 26 219,63грн відсотків за користування товарним кредитом, 1684,49грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами пункту 7.5 договору №03/04/2020, у випадку порушення Покупцем термінів оплати, обумовлених у Договорі, він (Покупець) сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті Товару, від своєчасно несплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Пунктом 7.6 договору №03/04/2020 сторони передбачили, що в разі порушення Покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за Товар відповідно графіку встановленого Договором, Постачальник має право стягнути з Покупця штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченої вартості Товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених Договором.

Пунктом 5.1 договору №28/05/2020, сторони передбачили, що у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму простроченого грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за умовами договору №03/04/2020, за прострочення виконання зобов`язання відповідачу нараховано пеню в сумі 3 327,86грн за період з 10.05.2022 по 21.11.2022 та штраф у сумі 1436,70грн (13 377,41грнх20%) (розрахунок а.с.23-24).

Згідно з приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, відповідно до положень п.7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжено та триває на даний час.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 232 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Враховуючи те, що сторонами укладено договори поставки №28/05/2020 - 28.05.2020 та №03/04/2020 - 03.04.2020, тобто вже після внесення змін до чинного законодавства, сторони на момент укладення договору розуміли, що строк нарахування пені не буде обмежений нормами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

З урахуванням встановлених вище обставин щодо строків поставки товару за усіма партіями товару, перевіривши проведені позивачем нарахування, судом встановлено, що нарахування пені в сумі 3 327,86грн за період з 10.05.2022 по 21.11.2022 та штраф у сумі 1436,70грн (13 377,41грнх20%) є обґрунтованим. Відповідно, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 3 327,86грн та штрафу в сумі 1436,70грн підлягають задоволенню.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за умовами договору №28/05/20 від 28.05.2020, за прострочення виконання зобов`язання відповідачу нараховано пеню в сумі 6 648,50грн за період з 10.05.2022 по 21.11.2022 (розрахунок а.с.9).

З урахуванням встановлених вище обставин щодо строків поставки товару за усіма партіями товару, перевіривши проведені позивачем нарахування, судом встановлено, що нарахування пені в сумі 6 648,50грн за період з 10.05.2022 по 21.11.2022 є обґрунтованим. Відповідно, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 6 648,50грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами пункту 7.5 договору №03/04/2020, у випадку порушення Покупцем термінів оплати, обумовлених у Договорі, він (Покупець) сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті Товару, від своєчасно несплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 1 436,70грн 20% річних та 1 684,49грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020 (розрахунок а.с.24-25), а також 861,08грн 3% річних та 6 730,66грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки 28/05/2020 від 28.05.2020 (розрахунок а.с. 10).

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" розрахунок нарахувань 20% річних, інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення 1 436,70грн 20% річних, 1 684,49грн інфляційних втрат за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020 та 861,08грн 3% річних та 6 730,66грн інфляційних втрат за договором поставки 28/05/2020 від 28.05.2020 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування товарним кредитом за договором №03/04/2020 поставки від 03.04.2020, судом враховуються надані представником позивача під час судового засідання пояснення про те, що в розрахунку відсотків за користування товарним кредитом представник позивача за договором №03/04/20 нарахував зазначені відсотки в сумі 26 219,72грн, однак у позові просив стягнути їх в сумі 26 219,63грн (48 345,71 (сукупна сума нарахованих санкцій) - 48345,62 (сукупна сума заявлених у позові санкцій) = 0,09), що є його правом.

Відповідно до пункту 2.1 договору №03/04/2020, розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються Покупцем наступним чином:

2.1.1. покупець здійснює оплату 30 відсотків від загальної вартості Товару в безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника в день отримання товару та 70 відсотків до 15.09.2021р. Інші умови оплати визначаються додатками до цього Договору, які становлять його невід`ємну частину;

2.1.2. оплата, зроблена протягом визначеного в Договорі та Додатках терміну, вважається своєчасною. У разі несвоєчасної оплати Товару, він вважається товарним кредитом та у відповідності до Додатків даного Договору та/або видаткових накладних на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування товарним кредитом по ставці 1 % вартості такого товару за кожний день користування. Постачальник може виставити Покупцеві рахунок на оплату відсотків за користування товарним кредитом по факту надходження оплати від Покупця за поставлений Товар. У разі виставлення Постачальником рахунку за користування товарним кредитом. Покупець зобов`язаний оплатити його протягом 7 (семи) банківських днів, після дати його виставлення. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється з першого дня прострочення оплати до моменту повної оплати придбаного покупцем товару.

Вказані умови договору кореспондуються з положеннями ст.694 ЦК України, згідно яких договором купівлі-продажу може бути передбачено продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а частина 5 цієї статті передбачає нарахування на прострочену суму процентів, відповідно до ст.536 цього Кодексу, від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати у випадку прострочення покупцем оплати товару.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

За змістом п.п.14.1.245 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України товарний кредит товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Згідно з п.п.14.1.206 п.14.1 ст.14 зазначеного Кодексу, відсотки це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений термін коштів або майна. До відсотків, зокрема, включається платіж за використання товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит, і платіж за придбання товарів та виплат.

На переконання господарського суду, підписавши договір поставки №03/04/2020, сторони погодили всі умови, в тому числі наслідки несплати за поставлений товар, якими згідно п.п.2.1.1 є право на відшкодування продавцеві відсотків за користування товарним кредитом по ставці 1 % вартості такого товару за кожний день користування.

При цьому, за змістом п. 2.1.2 договору №03/04/2020, таке право у постачальника виникає за певних умов, а саме: при виставленні постачальником покупцеві рахунку на оплату відсотків за користування товарним кредитом по факту надходження оплати від покупця за поставлений товар. Саме в такому разі у покупця виникає обов`язок оплатити його протягом 7 (семи) банківських днів, після дати виставлення рахунку на оплату. Однак, при зверненні з даним позовом, позивачем дані умови дотримані не були, а відтак відсотки за користування товарним кредитом в сумі 26 219,63грн позивачем заявлені передчасно. У зв`язку з цим, у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача за договором поставки №03/04/2020 від 03.04.2020: 13 377,41грн заборгованості, 3 327,86грн пені, 1 436,70грн штрафу, 1 436,70грн 20% річних, 1 684,49грн інфляційних втрат, а також за договором поставки №28/05/2020 від 28.05.2020: 53 451,60грн заборгованості, 6 648,50грн пені, 861,08грн 3% річних, 6 730,66грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. У позові в частині стягнення з відповідача відсотків за користування товарним кредитом в сумі 26 219,63грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат позивача на надання правової допомоги у розмірі 10 000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №646 від 12.04.2012, посвідчення адвоката №241 від 08.05.2012 та ордер на надання правничої (правової) допомоги виданого адвокатом Очич Андрієм Юрійовичем №1038976 від 06.12.2022 (а.с.27-28 на звороті).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

14.11.2022 між Адвокатом Очич Андрієм Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" укладено договір про надання правової допомоги (договір від 14.11.2022)(а.с.76).

Відповідно до пункту 1 договору від 14.11.2022, Адвокат надає правову допомогу Клієнтові з приводу представництва та захист) його інтересів у будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності а також у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок.

Згідно з п.3 договору від 14.11.2022, сторони домовились, що за виконання обов`язків захисника Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., а саме за представлення інтересів Клієнта в Господарському суді Житомирської області з приводу стягнення заборгованості з ДП "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" по Договору №03/04/2020 та по Договору № 28/05/2020.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору, договір діє з моменту його підписання Сторонами до моменту виконання ними своїх зобов`язань.

Вказаний договір підписаний уповноваженими особами.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, останній надав також до матеріалів справи: заяву від 30.03.2023 про стягнення витрат на правову допомогу, договір від 14.11.2022 про надання правової допомоги, Акти виконаних робіт по наданню юридичних послуг (правової допомоги) від 07.02.2023 та від 02.03.2023, банківська виписка від 07.02.2023 (а.с.75-77).

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В Актах виконаних робіт по наданню юридичних послуг (правової допомоги) від 07.02.2023 та від 02.03.2023 міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.76 на звороті та а.с.77). Також в зазначених Актах адвокат та клієнт погодили, що послуги виконані в строк, належної якості та без зауважень з боку клієнта до адвоката.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Надаючи оцінку виконаних адвокатом позивачу робіт по наданню послуг з точки зору їх необхідності та співмірності з урахуванням обставин даної справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права, а їх вартість обґрунтованою та співмірною.

При здійсненні оцінки співмірності (розумності та виправданості) вартості наданих адвокатом послуг суд також врахував юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи та якість наданих послуг, яка забезпечила належні умови для повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Факт частково понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується банківською випискою від 07.02.2023 на суму 3 000,00грн (а.с.77 на звороті).

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З рахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 7 723,48грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Рихальське, вул. Соборна, буд. 10; ідентифікаційний код 00729356) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" (10001, Житомирська область, м. Житомир, вул.Київська, буд. 81, кімн. 310; ідентифікаційний код 31888740):

1) за договором поставки №03/04/2020 від 03.04.2020:

- 13 377,41грн заборгованості,

- 3 327,86грн пені,

- 1 436,70грн штрафу,

- 1 436,70грн 20% річних,

- 1 684,49грн інфляційних втрат.

2) за договором поставки №28/05/2020 від 28.05.2020:

- 53 451,60грн заборгованості,

- 6 648,50грн пені,

- 861,08грн 3% річних,

- 6 730,66грн інфляційних втрат.

3. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Рихальське, вул. Соборна, буд. 10; ідентифікаційний код 00729356) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський колос" (10001, Житомирська область, м. Житомир, вул.Київська, буд. 81, кімн. 310; ідентифікаційний код 31888740):

- 1 916,20грн витрат по сплаті судового збору;

- 7 723,48грн витрат на оплату послуг адвоката.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.04.23

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2 - сторонам (рек.),

та на електронну пошту: - ІНФОРМАЦІЯ_1