номер провадження справи 4/135/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 Справа № 908/1848/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Зінченко Наталі Григорівни, розглянувши матеріали справи № 908/1848/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) представників учасників справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Адамова Віктора Олександровича ( АДРЕСА_1 ), представник позивача адвокат Дорошенко Сергій Олександрович (49003, Дніпропетровська область м.Дніпро вул. Боброва буд.1 оф.406)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Нечет Владислава Валентиновича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 281456,97 грн.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Нечет Владислава Валентиновича заборгованості в сумі 281456,97грн., які складаються з 188810,53 грн. основного боргу за договором поставки товару№01/2019 від 02.09.2019, 19752,72 грн. 3% річних та 72893,72 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки товару №01/2019 від 02.09.2019 в частині повної і своєчасної оплати за товар, що є підставою для стягнення заборгованості та нарахованих за порушення зобов`язання 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 193,265 ГК України, ст.11,202,509,625,692 Цивільного кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 справу № 908/1848/22 передано на розгляд судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.10.2022, після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1848/22; присвоєно справі номер провадження 4/135/22; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не пізніше 25.10.2022. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу до 09.11.2022, у строк до 28.11.2022 відповідачу запропоновано подати заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 09.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ФОП Нечет В.В. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження .

Відповідач повідомлений про розгляд справи, про що свідчить відзив та клопотання, які він надсилав на адресу суду .

Відповідач 01.11.2022 ( зданий на пошту 27.10.2022) надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив та вказав, що сума боргу перед позивачем становить 152 626,05грн. Зважаючи на те, що ухвала про відкриття провадження у справі відповідачу не була вручена відділенням поштового зв`язку та повернулась на адресу суду, відповідач зазначив, що дізнався про судове провадження з ЄДР судових рішень 25.10.2022, суд вважає, що відзив поданий відповідачем у строки встановлені в ухвалі суду від 10.10.2022 та залучає його до матеріалів справи. Як вказує відповідач, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли задовго до укладення спірного договору . Так, між сторонами існував усний договір щодо поставки електроустановочної та світлотехнічної продукції. Оплата за нього здійснювалась готівкою, що і знайшло своє відображенні у спірному договорі, а саме в п.2.2. У підтвердження надав ряд накладних про поставку електроустановочної та світлотехнічної продукції за період з листопада 2018 по лютий 2020р.р., які мають написи і підписи про оплату продукції в певних сумах. При перерахунку усіх здійснених оплат сума заборгованості за спірною накладною, яка заявлена позивачем, складає152 626,05грн . З урахуванням того, що при розрахунку 3% річних та інфляційних витрат сума погашення не віднімалась від суми основної заборгованості, то розрахунки здійснені позивачем не правильно, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також не погоджується із заявленим позивачем попереднім орієнтовним розрахунком витрат на правову допомогу, вважає їх неспівмірними та достатньо завищеними із ціною позову та складністю справи. Просив врахувати відзив при розгляді справи та ухваленні судового рішення. Крім того, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відповідача просив надати розстрочку виконання судового рішення на 24 місяці із сплатою заборгованості рівними частинами.

Від позивача 08.11.2022, тобто у строки встановлені судом, надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначив, що не погоджується з доводами відповідача та заявив, що не визнає фактів і обставин начебто інших ніж зазначені в позовній заяві часткових погашень відповідачем боргу, який виник з приводу виконання сторонами договору поставки №01/2019 від 02.09.2019 і видаткової накладної до цього договору за № ДН-206411 від 26.09.2019. Інші накладні , які є додатками до відзиву, хоч і охоплюють період дії договору № 01/2019 від 02.02.2019, проте не є наслідком виконання його умов, складені по факту без договірного постачання іншої номенклатури, кількості і асортименту товарів, не містять в собі посилань на номер спірного договору поставки, а тому вказані накладні виходять за межі предмету доказування у цій справі. Щодо посилання відповідача на здійснення готівкових розрахунків по спірному договору і накладній, то позивач вважає вказані твердження безпідставними і необґрунтованими , з огляду на затверджений Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 за № 148 Порядок здійснення готівкових розрахунків між суб`єктами господарювання. Просив доводи відповідача вважати необґрунтованими, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечень на Відповідь на відзив від відповідача на адресу суду не надходило.

11.11.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача про розстрочення виконання судового рішення .

08.11.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу, до якого останній надав докази понесених витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Клопотань про розгляд справи з призначенням судового засідання до суду у вказаний строк не надходило.

Враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України , у зв`язку з військовою агресією росії , було введено військовий стан строком на 30 діб, який згодом продовжено до 20.05.2023, зважаючи на віднесення м. Запоріжжя до територій ведення активних бойових дій, постійні ракетні обстріли та наявну загрозу життю і здоров`ю населення, рішення у цій справі прийнято 10.04.2023, на підставі наявних у справі документів, яких достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

02 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Адамовим Віктором Олександровичем (Постачальником, продавецем,позивачем у справі) та Фізичною особою-підприємцєм Нечет Владиславом Валентиновичем (Покупцем, відповідачем у справі) укладений договір поставки товару № 01/2019 (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар: електроустановочну та світлотехнічну продукцію (надалі - Товар) .

П 1.2 Договору визначено, що асортимент, ціна та кількість Товару визначається окремо на кожну партію товару та фіксується у накладних.

Згідно з пп.2.1,2.2 Договору , ціни на товар зазначаються у рахунках та накладних у національній валюті гривні. Покупець здійснює оплату товару готівкою протягом 7 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п.3.1Договору місцем поставки товару покупцю є склад отримувача.

Строк дії договору визначений п.9.1 Договору до 31.12.2020.

П.9.3 договору передбачено, що закінчення строку дії даного договору не звільніє сторони від повного виконання зобов`язань по ньому.

26.09.2019 Позивач в рамках Договору поставки № 01/2019 від 02.09.2019 відвантажив відповідачу Товар на загальну суму 238610,53грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № ДН-206411 від 26.09.2019 . Видаткова накладна підписана уповноваженим представником відповідача Нечет В.В. особисто та скріплена печаткою відповідача.

Таким чином , згідно умов Договору , оплата за поставлений товар повинна бути здійснена не пізніше 7 днів з моменту поставки Товару, тобто до 04.10.2019 р.

Зобов`язання з оплати отриманого товару відповідачем в повному обсязі не виконано.

Як зазначає позивач, з урахуванням часткових оплат відповідачем боргу за спірною накладною, що підтверджується виписками Приватбанку за період 01.01.2021 по 31.12.2021, та за період з 01.01.2022 по 12.09.2022, заборгованість за спірною накладною станом на час звернення до суду становить 188810,53 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Долучена до матеріалів справи видаткова накладна, на підставі якої виникла заборгованість відповідача у спірний період, підписана з боку Покупця без зауважень. Вказана накладна містить посилання на спірний договір 01/2019 від 02.09.2019.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з умов п. 2.2 Договору оплата за поставлений Товар передбачена впродовж 14 календарних днів з дня поставки товару. Поставка товару здійснена 26.09.2019, отже останній день виконання зобов`язання по оплаті -03.10.2019 включно.

Відповідач, в порушення умов договору та чинного законодавства, оплату вартості отриманого товару у визначений у Договорі строк в повному обсязі не здійснив. Факт отримання від позивача товару на суму 238610,53 грн. та несплата його вартості станом на час звернення позивача до суду в повному обсязі відповідачем не заперечується.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем вартості отриманої продукції у визначений Договором строк є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав умови Договору в частині повної оплати вартості поставленої продукції у визначений строк, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за отриманий товар в сумі 188810,53 грн.

Доводи відповідача про те що між сторонами існував усний договір щодо поставки електроустановочної та світлотехнічної продукції. Оплата за нього здійснювалась готівкою, що і знайшло своє відображенні у спірному договорі. У підтвердження чого надано ряд накладних про поставку електроустановочної та світлотехнічної продукції між сторонами у цій справі за період з листопада 2018 по лютий 2020рр., які мають написи і підписи про оплату продукції в певних сумах, суд визнав необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно положень ст.ст.77 79 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, надані у додатках до відзиву накладні з № ДН-195088 від 07.11.2018 по № ДН-205886 від 12.09.2019 у кількості 21 шт., складені до дати підписання сторонами договору поставки № 01/2019 від 02.09.2019 року, тобто - до 02.09.2019 р. Отже, не є належними і допустимими доказами, які стосуються предмету доказування у цій справі, а саме виконання обов`язку щодо оплати товару за видатковою накладною № ДН-206411 від 26.09.2019 в рамках договору №01/2019.

Інші накладні з № ДН-206411 від 26.09.2019 по № ДН-210215 від 05.02.2020 в кількості 7шт. хоч і охоплюють період дії договору № 01/2019 від 02.09.2019 року, проте не є наслідком виконання його умов, оскільки не містять в собі посилань на номер договору поставки № 01/2019 від 02.09.2019.

Вказані накладні можуть підтверджувати існування між Позивачем і Відповідачем усних домовленостей до укладання договору поставки № 01/2019 від 02.09.2019, проте ці обставини не є предметом доказування у цій справі.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на проведення готівкових розрахунків по договору поставки № 01/2019 від 02.09.2019, оскільки належних і допустимих доказів вказаного факту суду не надано. Так, Порядок здійснення готівкових розрахунків між суб`єктами господарювання, в тому числі і між Фізичними особами-підприємцями визначено і чітко регламентовано Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148.

Відповідно до п.п. 23 Розділу III Положення № 148 (в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 54 від 24.05.2018 № 37 від 12.02.2019) - Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Установа/підприємство в разі наявності сертифіката відкритого/посиленого ключа застосовує електронний цифровий підпис юридичної особи під час надання послуг в електронній формі або під час здійснення інформаційного обміну з іншими суб`єктами електронної взаємодії. Касові документи можуть бути паперовими або електронними. Електронні касові документи повинні бути оформлені відповідно до вимог законодавства України у сфері електронного документообігу.

Пунктом 26 Розділу III цього ж Положення встановлено, що Видача готівки з каси проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. Підпис керівника установи/ підприємства на видаткових касових ордерах не обов`язковий, якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках є його дозвільний напис.

Абз.3 п. 28, п.33 Розділу ІІІ Положення № 148 також передбачено, що Видача готівки фізичним особам, яких немає в штатному розписі установи/підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу, або за окремою видатковою відомістю. Видаткові касові ордери, оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

Проте, Відповідачем не надано видаткових касових ордерів та інших видаткових документів, які б підтверджували внесення готівкових коштів за спірним договором.

Суд, приймає надані позивачем виписки АТ КБ Приватбанк, скріплені печатками останнього, за період 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 12.09.2022 на загальну суму 49 800 грн., як докази часткової оплати товару за спірною накладною.

Враховуючи викладене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 188810,53грн. основного боргу за отриманий за Договором товар заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 19752,72 грн. 3 % річних та 72893,72 рн. інфляційних втрат.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за період з 03.10.2019 по 19.09.2022 в частині простроченої заборгованості в сумі 238610,53грн, з урахуванням часткових оплат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунки позивача є неправильними, оскільки повивач включив останній день оплати, а саме 03.10.2019 в період прострочки, а також допустив арифметичні помилки . Вимога про стягнення з відповідача 3% річних задовольняється судом частково в сумі 19709,13 грн.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки інфляційних втрат за визначений позивачем загальний період жовтень 2019 серпень 2022 на суму 238 610,53 грн. з урахуванням часткових оплат та зазначенням відповідних нових періодів прострочення за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд визнав його неправильним, з урахуванням включення в останньому періоді до періоду прострочки лютого 2022 , який є неповним місяцем прострочки для суми боргу 188810,53 грн.

До стягнення підлягає сума 69385,18 грн. інфляційних втрат.

Відповідач не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобов`язань за договором щодо оплати вартості отриманого товару у визначений договором строк.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог з урахуванням вищенаведеного.

Що стосується заяви відповідача про розстрочення судового рішення від 08.11.2022 у справі № 908/1848/22, то суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.

Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Відповідно до приписів частин 1-3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Законодавець визначає, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення відповідач зазначив, що його основною діяльністю є оптова торгівля побутовими електротоварами і електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. Основна частина покупців ФОП Нечет В.В. знаходилась в Запорізькій області, яка наразі є окупованою у зв`язку з початком військової агресії рф на території України. Відповідач продовжує свою підприємницьку діяльність, шукає інших покупців на підконтрольній Україні території . Зазначає, що у разі одномоментного стягнення коштів підприємницька діяльність відповідача опиниться під загрозою зупинення, і він не зможе розрахуватись із позивачем.

Вказані обставини відповідач вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав суду довідку про дебіторську заборгованість, з якої вбачається, що на балансі ФОП Нечет обліковується дебіторська заборгованість в сумі 183943грн. за відвантажений товар.

Суд вважає, що викладені відповідачем обставини щодо скрутного матеріального становища не є винятковими, не спростовують наявність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання. Суд констатує, що строк виконання зобов`язання настав 04.10.2019, задовго до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України. Суд зауважує, що всі підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому боргу за рішенням суду.

При цьому відповідачем не обґрунтована вимога про надання розстрочки виконання рішення суду саме строком на 24 місяці, оскільки законодавчо передбачена можливість надання розстрочки рішення суду лише на 12 місяців, не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, яким саме чином він буде щомісячно погашати заборгованість.

Посилання відповідача на обставини, які не підтвердженні належними засобами доказування, не вказують на ускладнення або неможливість виконання рішення суду та не є підставою для надання розстрочки суб`єкту господарювання.

Оцінивши у сукупності надані докази, враховуючи майнові інтереси обох сторін, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд не вбачає виключних підстав для надання відстрочки виконання рішення суду.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу заявлених позивачем, суд зазначає наступне.

Позивач в позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат за розгляд справи у двох судових інстанціях у розмірі 47000грн., які просив стягнути їх з відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. і ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно частин 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду Договір про надання правової допомоги № 1209-2022-1 від 12.09.2022, укладений між позивачем та адвокатом Дорошенко Сергієм Олександровичем, акт №1 від 11.10.2022 здачі-прийняття послуг за договором № 1209-2022-1 від 12.09.2022 на загальну суму 10620,00 грн., рахунок на оплату №1-АВО від 11.10.2022 та платіжне доручення від 12.10.2022 №1263 на суму 10620,00грн., акт №2 від 07.11.2022 здачі-прийняття послуг за договором № 1209-2022-1 від 12.09.2022 на загальну суму 2040,00грн., рахунок на оплату №2-АВО від 07.11.2022.

Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12660,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною щодо складності даної справи, а також занадто завищеною з огляду на обсяги наданої адвокатом правової допомоги та змісту цієї допомоги. Крім того, відповідач зазначив, що представником позивача складено типову позовну заяву, розрахунок штрафних санкцій зроблено за допомогою онлайн-програм. Більшість документів ,які складені представником позивача не мають відношення до предмету позову, і складені з метою збільшення витрат на правничу допомогу. Даний спір є малозначним, заборгованість відповідача виникла лише за однією накладною.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

В Акті №1 від 11.10.2022 здачі-прийняття послуг за договором № 1209-2022-1 від 12.09.2022 на суму 10620,00 грн. зазначено, що адвокатом Дорошенко С.ОЮ надані ФОП Адамову В.О. наступні роботи/послуги:

1.Складення тексту позовної заяви ФОП Адамова до ФОП Нечет за договором поставки і подання її до господарського суду, 6 стор. вартістю 3000,00 грн.;

2.складення обґрунтованого розрахунку ціни позову , 3% річних, інфляційних втрат за договором поставки №01/2019 від 02.09.2019, 3 стор., вартістю 1500,00 грн.;

3.складення і подання до ДДАТ «Укрпошта» запиту 3009/22-1 від 30.09.2022, а також примірної форми довідки для іі пред`явлення господарському суду у справі №908/1848/22 , 3 стор.,вартістю 1500,00 грн.;

4.складення і подання до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви за вих. №01/10-22 від 01.10.2022, 4 стор., вартістю 2000,00грн.;

5.складення і подання двох доповнень до заяви про усунення недоліків позовної заяви (вих..№ 05/10-22-2 від 05.10.2022і вих№06/10-22-1 від 06.10.2022) 2 стор, вартістю 1000,00 грн.

6. складення тексту заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, 3 стор.,вартістю 1500,00 грн.

7. витрати на здійснення поштових відправлень , 3шт.,вартість листа 40грн., всього 120 грн.

В Акті №2 від 07.11.2022 здачі-прийняття послуг за договором № 1209-2022-1 від 12.09.2022 на суму 2040,00 грн. зазначено, що адвокатом Дорошенко С.ОЮ надані ФОП Адамову В.О. наступні роботи/послуги:

1.Складення тексту відповіді на відзив вих. №07/11-22-1 від 07.11.2022, 4 стор. вартістю 2000,00 грн.;

2. витрати за здійснення поштового відправлення відповіді на відзив на адресу відповідача, 1 лист, вартість 40грн.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті №1 від 11.11.2022 здачі-прийняття послуг за договором №№ 1209-2022-1 від 12.09.2022 на суму 10620,00 грн., суд зауважує, що в п.3,4,5 і 6 вказаного акту адвокатом зазначені послуги, які фактично не пов`язані з правовою допомогою по захисту прав позивача. Так, усунення недоліків позовної заяви, є обов`язком позивача для реалізації права на ініціювання судового процесу у належній формі, складення заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу також є необхідним для отримання відповідного відшкодування за рахунок відповідача, але за своєю суттю не є окремою послугою по наданню правової допомоги позивачу.

Отже, надавши оцінку обґрунтованості заяви відповідача в контексті положення п. 4 ч.4 ст.126 ГПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії , суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача 6500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, а у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовляє за необґрунтованістю.

Крім того, що стосується таких робіт/послугг як - витрати пов`язані з відправкою поштової кореспонденції, вартість яких в загальному розмірі становить 160,00 грн., пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, не мають юридичного характеру та не відносяться до правової допомоги, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню в складі витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст., ст. 46, 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нечет Владислава Валентиновича ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Адамова Віктора Олександровича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) 188810,53 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот десять грн. 75 коп.) основного боргу, 19709,13грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`ять грн. 13 коп.) 3% річних, 69385,18 грн. (шістдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ять грн. 18 коп.) інфляційних втрат, 6500,00грн. (шість тисяч п`ятсот грн. 00коп.) витрат на правову допомогу та 4186,51 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят шість грн. 51 коп.) судового збору . Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 240, 241 ГПК України 10.04.2023.

Судд Н.Г.Зінченко