АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 910/3204/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, апеляційні скарги Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФТОРГ"
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022
по справі №910/3204/22
за позовом Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФТОРГ"
про стягнення 70459,20 грн

ВСТАНОВИВ
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФТОРГ" про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у розмірі 29 358 грн. та штраф у розмірі 41 101,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної поставки товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2022 позовну заяву Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України по справі №910/3204/22 передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 28099 гривень 80 коп. пені, 20000 гривень штрафу та 2436 гривень 59 коп. судового збору.
В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд пославшись на наявні у матеріалах справи докази зазначив, що позивачем було надано уповноваженому представнику відповідача заявки про необхідність поставки товару, однак відповідач своєчасно товар не поставив, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій.
Разом з цим, з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, місцевий господарський суд визнав справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача до 20000 грн.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 по справі №910/3204/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, з наступних підстав.
Так, за твердженням скаржника, заявки на поставку надані позивачем не уповноваженому на такі дії представнику відповідача та в порушення умов договору, заявки на поставку товару не направлені позивачем відповідачу рекомендованим листом або описом вкладення в цінний лист.
Саме несвоєчасне отримання відповідачем заявок на поставку товару, як стверджує відповідач, призвело до порушення умов договору в частині здійснення поставки товару у визначений сторонами строк.
До суду апеляційної інстанції також надійшла апеляційна скарга позивача в якій останній просить скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 у справі № 910/3204/22 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з наступним.
На переконання позивача, задовольняючи клопотання відповідача та зменшуючи розмір заявленого до стягнення штрафу, суд першої інстанції не врахував того, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності суб`єктивних чи об`єктивних обставин, які призвели до несвоєчасної поставки товару.
Позивач також зазначає, що відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах статті 233 Господарського кодексу України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, зокрема, обставини тяжкого фінансового стану, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, тощо.
Також, на думку позивача, відповідач не обґрунтував винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення строків встановлених договором в частині своєчасної поставки товару.
Крім того позивач стверджує, що сума пені за несвоєчасну поставку товару не є значною чи надмірно великою, виходячи із загальної ціни договору та часу прострочення оплати наданих послуг.
Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №910/3204/22 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФТОРГ" та Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022, об`єднано скарги в одне апеляційне провадження та визначено розгляд апеляційних скарг здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу відповідача від ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на таке.
Позивач зазначає, що довіреність відповідача, що була надана на підтвердження наявності повноважень у представника на отримання заявок, засвідчена належним чином, має всі необхідні реквізити такі як: дата складання, місцезнаходження юридичної особи, строк дії, скріплення відбитком печатки відповідача та відомість про особу яка уповноважує діяти від її імені, посилання на повноваження представника, а саме: подавати і одержувати заяви, довідки, документи, отримувати матеріальні цінності та підписувати необхідні для виконання процедур документи, зменшувати ціну, приймати участь у переговорах, а також надавати для огляду зразки продукції.
За твердженням позивача, заявки на поставку товару є за своєю формою є письмовими документами, а тому довіреність на представництво інтересів відповідача є такою, що оформлена належним чином та має конкретне посилання на особу, яка уповноважує діяти від її імені та уповноважені дії.
Також до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому останній він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, з огляду на таке.
Так, відповідач стверджує, що на виконання умов договору та у відповідності до наданих позивачем заявок поставив товар позивачеві у повному обсязі. При цьому, жодних претензій або зауважень від позивача щодо якості товару, його маркування та/або пакування на адресу відповідача не надходило.
Відповідач також зазначає, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок прострочення з боку відповідача та просить врахувати, поведінку відповідача, зокрема незначне порушення строків поставки товару, здійснення поставки у повному обсязі, відсутність збитків позивача внаслідок прострочення поставки товару відповідачем.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Сторони скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та екстреними відключеннями світла, зокрема й у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду, справу було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 03.08.2021 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕФТОРГ" (Учасник, Відповідач) було укладено Договір № 63/ВЗЗ-2021, за умовами п.1.1. якого Відповідач зобов`язався у визначені Договором строки поставити Позивачу якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а Позивач прийняти і оплатити такий товар.
Додатком № 2 до Договору сторони узгодили технічний опис товару, який підлягає поставці Відповідачем.
Пунктом 1.2. розділу 1 Договору ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ визначено найменування (номенклатура, асортимент) товару Сало-шпик (ДК 021:2015 - 15410000-5- Сирі олії та тваринні і рослинні жири) (далі Товар). Кількість Товару за Договором становить 40 000 кг.
Додатком № 3 до Договору сторони узгодили між собою, що виробником Товару, який постачається Відповідачем, є Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) .
Пунктом 4.1. розділу 4 Договору ЦІНА ДОГОВОРУ сторони узгодили між собою, що його ціна складає 3 555 200 грн., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 559 200 грн.
Пунктом 11.1. розділу 11 Договору СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ було визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.
Пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 20.12.2021 до Договору сторони домовились продовжити його дію та викласти пункт 11.1 розділу 11 в наступній редакції: Пункт 11.1. Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.03.2022, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. Пунктами 2 та 3 додаткової угоди сторони узгодили, що загальна вартість товарів, що будуть закуплені в період до 31.03.2022 визначається окремою додатковою угодою між сторонами та не може перевищувати 20 % суми Договору, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Конкретний обсяг товарів, що будуть закуплені в період до 31.03.2022, визначається окремою додатковою угодою між сторонами після затвердження кошторису. Пунктом 6 додаткової угоди визначено, що вона набирає чинності з дня її підписання і діє 31.03.2022 включно.
Пунктами 1, 2, 3 та 4 додаткової угоди № 3 від 12.01.2022 до Договору сторони домовились: викласти пункт 4.1. розділу 4 в наступній редакції: Пункт 4.1. Ціна Договору складає 4 026 240 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 671 040,00 грн. У 2021 році за специфікацією становить 3 355 200 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 559 200,00 грн. У 2022 році за специфікацією становить 671 040 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 111 840,00 грн.;
викласти пункт 1.2. розділу 1 Договору в наступній редакції: Найменування (номенклатура, асортимент) товару Сало-шпик (ДК 021:2015-1541000-5-Сирі олії та тваринні і рослинні жири. Кількість товару за Договором: 48 000 кг. У 2021 році за специфікацією становить: 40 000 кг. У 2022 році за специфікацією становить: 8 000 кг;
постачальник зобов`язується поставити товар в порядку та за ціною, визначеною в Договорі в період до 31.03.2022 року включно;
усі інші умови залишаються незмінними.
Пунктом 6.1. розділу 6 Договору ПОСТАВКА ТОВАРУ сторони узгодили між собою, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим Договором складає не менше 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Відповідачем письмової заявки Позивача, але не пізніше дати вказаної в ній. Не пізніше 7 (сьомого) числа кожного місяця Відповідач (представник Відповідача) прибуває до Позивача для отримання письмової заявки.
Заявка вручається під особистий підпис Відповідачу (представнику Відповідача) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається Відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу Відповідача, зазначену в розділі 14 Договору.
У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару. У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, Позивач має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.
Пунктом 6.5. розділу 6 Договору ПОСТАВКА ТОВАРУ сторони дійшли згоди, що право власності на Товар переходить від Відповідача до Позивача після прийняття Товару на склад Позивача, факт якого засвідчується підписами уповноваженими на це особами Відповідача та Позивача на відповідній видатковій накладній.
Підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. розділу 7 Договору ПРАВА ТА ОБОВ`ЯЗКИ СТОРІН сторони узгодили між собою, що у випадку порушення Відповідачем своїх зобов`язань щодо порядку постачання Товару, у тому числі його кількості або якості або термінів або строків або маркування або тари або упаковки, при зміні Відповідачем в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання Договору, відмови Відповідача від зміни на обґрунтовану вимогу Позивача істотних умов Договору у випадку передбачених ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі, Позивач в односторонньому порядку має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково.
Про односторонню відмову від Договору у повному обсязі або частково Позивач повідомляє Відповідача рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу Відповідача, зазначеному в Договорі за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання цього Договору. У таких випадках Договір вважається відповідно зміненим або розірваний згідно з умовами викладеними в письмовому повідомлені Позивача, надісланому на адресу Відповідача.
Пунктами 10.1. та 10.2. розділу 10 Договору ВИРІШЕННЯ СПОРІВ визначено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 11.1. розділу 11 Договору СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021р., а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, на виконання пункту 6.1 розділу 6 Договору, 06.09.2021 позивачем було надано наручно уповноваженому представнику відповідача Сороці А.А. заявку № 78/8/2-1628 від 03.09.2021 про необхідність поставки Товару на склад Позивача у кількості - 15 000 кг. в строк до 28.09.2021.
Також, 28.09.2021 позивачем було надано наручно уповноваженому представнику Відповідача Сороці А.А. заявку № 78/8/2-1810 від 28.09.2021 про необхідність поставки Товару на склад Позивача у кількості - 7 000 кг. в строк до 20.10.2021.
Однак, товар, визначений заявкою від 03.09.2021 №78/8/2-1628, на склад Позивача був поставлений з порушенням строків, а саме:
- відповідно до видаткової накладної від 06.10.2021 № СФ-0031142 Відповідачем було поставлено 5 000 кг Товару 06.10.2021;
- відповідно до видаткової накладної від 06.10.2021 №СФ-0031152 Відповідачем було поставлено 5 000 кг Товару 06.10.2021;
- відповідно до видаткової накладної від 06.10.2021 №СФ-0031158 Відповідачем було поставлено 5 000 кг Товару 06.10.2021.
Крім того, Товар, визначений заявкою від 28.09.2021 №78/8/2-78/8/2-1810, на склад Позивача був поставлений з порушенням строків, а саме:
- відповідно до видаткової накладної від 25.11.2021 № СФ-0042229 Відповідачем було поставлено 7 000 кг Товару 25.11.2021.
Несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару, стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій, та відповдіно, звернення із даним позовом про стягнення пені у розмірі 29 358 грн. та штраф у розмірі 41 101,20 грн. до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог до відповідача, однак вирішив за можливе на підставі ст. 233 ГК України зменшити розмір заявлено до стягнення штрафу.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було надано уповноваженому представнику відповідача відповідні заявки на поставку товару, отже, з урахуванням п. 6.1. розділу 6 Договору та строків визначених у заявках, а саме до 28.09.2021 та до 20.10.2021, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з поставки товару у визначений строк, однак, товар визначений у заявках на склад позивача був поставлений з порушенням обумовлений сторонами строків, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними.
Колегія суддів також відзначає, що здійснення поставки не у строк визначений у заявках не заперечується відповідачем.
При цьому, колегія суддів відхиляє твердження відповідач з приводу того, що заявки на поставку товару було отримано неуповноваженою на вчинення таких дій особою, оскільки такі доводи спростовуються наявними матеріалами справи.
Так, відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, установлених актами цивільного законодавства.
Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.
Згідно із статтею 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Колегія суддів зазначає, що у широкому змісті повноваження представника - це суб`єктивний обов`язок представника перед особою, яку він представляє, вчинити певні юридичні дії від її імені, виражений у встановленій законом формі, доступній для сприйняття третіми особами. У вузькому змісті повноваження представника - це коло дій, які він вправі вчинити стосовно третьої особи в межах покладеного на нього обов`язку. Тобто, довіреністю має бути визначено обсяг прав для вчинення певних юридичних дій від імені юридичної особи.
Пунктом 6.1. розділу 6 Договору ПОСТАВКА ТОВАРУ сторони узгодили між собою, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці, яка вручається під особистий підпис Відповідачу (представнику Відповідача) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається Відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу Відповідача, зазначену в розділі 14 Договору.
У наявних матеріалах справи міститься довіреність від 06.07.2021, якою чинний на той час керівник ТОВ "СЕФТОРГ" Филь Роман Анатолійович уповноважив ОСОБА_1 діяти в усіх установах, підприємствах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, зокрема, але не виключно у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, для чого йому надано право подавати та одержувати заяви, довідки, документи, отримувати матеріалі цінності та підписувати необхідні для виконання процедур документи, зменшувати ціну, приймати участь у переговорах, а також надавати для огляду зразки продукції (а.с. 35).
Названою довіреністю визначено, що вона діє до 31.12.2021.
Судова колегія відзначає, що названа довіреність має реквізити ТОВ "СЕФТОРГ", зокрема адресу місцезнаходження, код ЄДРПОУ, печатку товариства та підпис.
Слід також відзначити, що печатка належить до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.
У постанові від 03.02.2020 у справі №909/1073/17 Верховним Судом зазначено, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні) (аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05 грудня 2018 року у справі №915/878/16).
У даному випадку, відповідачем не вказується про протиправність використання його печатки, про те, що така була загублена, чи у інший спосіб втрачена, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.
Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка ТОВ "СЕФТОРГ", яка міститься на довіреності, якою ОСОБА_1 надано повноваження на представництво інтересів товариства, використовувалася проти волі відповідача.
Як свідчать наявні у матеріалах справи заяви на поставки справи, саме названою уповноваженою особою ОСОБА_1 було отримано такі заяви, що також не заперечується відповідачем.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 був уповноваженим представником ТОВ "СЕФТОРГ" на представництво інтересів товариства, зокрема й на отримання заявок на поставку товару від позивача, оскільки такі повноваження прямо зазначені у довіреності від 06.07.2021.
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).
Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
До правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення Глави 26 Господарського кодексу України.
Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частина перша статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Тобто, в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).
Пунктом 8.3. розділу 8 Договору ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки Товару, зазначеного у заявці, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки Позивач має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково.
Також, за приписами ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем цілком обґрунтованого, з огляду на умови укладеного між сторонами договору, нараховано відповідачеві пеню та штраф.
Визначаючи розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає таке.
День належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст. 599 ЦК України).
Відтак, день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Такої позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем невірно здійснено розрахунок пені, так як останнім при нарахуванні пені враховано дату фактичної поставки, що призвело до збільшення періоду прострочення на один день, відповідно і до збільшення розмірів пені на суму вартості одного дня прострочення.
А тому, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня розмірі 28099,80 грн.
Відтак, вірним є такий розрахунок:
- згідно заявки від 03.09.2021 № 78/8/2-1628 порушення строку поставки Товару з 29.09.2021 по 05.10.2021 (6 днів) (видаткова накладна № СФ-0031142 від 06.10.2021р.) - 0,1 % вартості Товару в сумі 419 400 грн. = 419,4 грн. х 6 днів - розмір пені становить 2516,40 грн.
- згідно заявки від 03.09.2021 № 78/8/2-1628 порушення строку поставки Товару з 29.09.2021 по 05.10.2021 (6 днів) (видаткова накладна № СФ-0031152 від 06.10.2021р.) - 0,1 % вартості Товару в сумі 419 400 грн. = 419,4 грн. х 6 днів - розмір пені становить 2516,40 грн.
- згідно заявки від 03.09.2021 № 78/8/2-1628 порушення строку поставки Товару з 29.10.2021 по 05.10.2021 (6 днів) (видаткова накладна № СФ-0031158 від 06.10.2021р.) - 0,1 % вартості Товару в сумі 419 400 грн. = 419,4 грн. х 6 днів - розмір пені становить 2516,40 грн.
Решта розрахунку пені, виконано позивачем у відповідності до вимог чинного Законодавства України.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в розмірі 28099,8грн. (7549,20 грн по заявці від 03.09.2021 + 20 550,60 грн по заявці від 28.09.2021), що зумовлює часткове задоволення позовних вимог в цій частині.
Також, з огляду на прострочення поставки повару понад 30 календарних днів, а саме згідно з заявкою від 28.09.2021 №78/8/2-1810 порушення строку поставки складає 35 днів (дата поставки визначена позивачем 21.10.2021, фактично поставлено 24.11.2021), позивачем було обґрунтовано нараховано штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару у сумі 587 160 грн, що відповідно складає 41 101,20 грн.
Щодо заяви відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, а також висновків суду першої інстанції з приводу наявності підстав для зменшення штрафу до 20000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Так, звертаючись до суду першої інстанції із відповідним клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач просив врахувати, що зобов`язання з поставки товару за договором відповідачем виконані в повному обсязі, а позивач не зазначає про наявність претензій або зауважень до якості товару, його маркування та/або пакування, а також не зазначає про заподіяння йому збитків внаслідок прострочення з боку відповідача.
Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, зменшуючи розмір штрафу, який підлягає стягненню, колегія суддів враховує обставини, які свідчать про повне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, що не заперечується позивачем та відсутність жодних претензій, зауважень, тощо з боку позивача щодо поставленого відповідачем товару.
Одночасно, колегія суддів враховує незначний строк прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, зокрема строк прострочення за заявкою №78/8/2-1628 від 03.09.2021 складає 6 днів, а за заявою № 78/8/2-1810 від 28.09.2021 строк прострочення складає 35 днів.
До того ж, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.
Наведене, свідчить про те, що у даному випадку прострочення відповідачем виконання зобов`язання з поставки товару, не призвело до жодних негативних наслідків для відповідача, що були зумовлені таким порушенням зобов`язання з боку відповідача.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даному випадку врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір штрафу лише на 50 % до 20 000 грн.
Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення штрафу до 20 000 грн.
Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.
Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 по справі №910/3204/22 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 06.04.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.