ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2023 р. Справа №924/795/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Потербі О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості", м. Хмельницький

до Фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни, м. Хмельницький

про стягнення 240406,98 грн. неустойки

Представники сторін:

від позивача: Возовик С.В. згідно довіреності

від відповідача: Плющ Л.П. представник згідно ордеру, Радецька Л.В.

Рішення виноситься 06.04.2023р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: Комунальне підприємство "Агенція муніципальної нерухомості" звернулось до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни 198774,76 грн. неустойки.

В обґрунтування позову посилається на те, що після закінчення 30.10.2020р. договору оренди від 30.10.2019р. відповідач свої зобов`язання щодо повернення Балансоутримувачу об`єкту оренди не виконав, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про примусове виселення Відповідача з займаного приміщення. Господарським судом Хмельницької області 28.09.2021р. у справі №924/598/21 було прийнято рішення виселити ФОП Радецьку Л.B. з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, розміщеного за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 та передати його по акту приймання - передачі Балансоутримувачу - комунальному підприємству "Агенція муніципальної нерухомості". Північно-західний апеляційний господарський суд, постановою від 28.09.2021р. залишив рішення Господарського суду Хмельницької області без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалив закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Радецької Л.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р. та Постанову північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 (на підставі п.5 ч.1 ст.296 ГПК).

Як зауважив позивач, рішення суду відповідачем не було виконано у добровільному порядку, наказ про його примусове виконання був спрямований до органів державної виконавчої служби. 22.09.2022р. рішення суду було виконано в примусовому порядку, нежитлове приміщення комунальної власності загальною площею 117,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 було звільнено від боржника та передане балансоутримувачу, згідно акту приймання-передачі.

Посилаючись на ст. 785 ЦК України та пункт 5.11 договору оренди позивач здійснив нарахування 198774,76 грн. неустойки за період з 05.11.2020р. по 22.09.2022р.

Суд в підготовчому засіданні 30.11.2022р. відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без руху.

Відповідач у відзиві на позов від 07.12.2022р. зазначив, що відповідно до положень ЦК України, ГК України та Закону № 2269-ХІІ сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар), а отримувач коштів за Договором - Комунальне підприємство "Агенція муніципальної нерухомості" не має права на звернення до суду з даним позовом, адже таке право чинним законодавством надано лише орендодавцю.

Як зазначає відповідач, на початку червня 2022р. державний виконавець на вимогу позивача наклав арешт на приміщення, опломбував його і відповідач не мала до нього доступу, тому не могла звільнити приміщення і його передати. 22.09.2022р., коли відповідача повідомили, що з приміщення вивозять майно, відповідачу було відмовлено у доступі до майна.

Також відповідач зауважив, що станом на 1.01.2021р. у відповідача відсутня будь-яка заборгованість, що підтверджується листом позивача від 17.02.2021р. Відповідачем сплачено орендну плату в сумі 52521,64 грн. за листопад 2020р.-вересень 2021р., що визнає позивач в листі-претензії. Відповідач вважає, що правові підстави для стягнення неустойки за період до жовтня 2021р. взагалі відсутні, адже позивач своєчасно отримав орендну плату, ним розраховану.

Відповідач зауважив, що орендодавцем передано в оренду приміщення в занедбаному стані, відповідач робив в ньому ремонт, який збільшив вартість приміщення на 25%, в грошовому виразі від вартості приміщення по договору в 1081116,00грн. - 270279 грн., що значно перевищує суму позову, але орендну плату відповідачу вираховували з врахуванням зроблених невід`ємних поліпшень.

З врахуванням прийнятого судом у підготовчому засіданні 13.02.2023р. клопотання про збільшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 240406,98 грн. неустойки за період з 05.11.2020р. по 22.09.2022р.

При цьому, у прийнятому судом клопотанні про збільшення позовних вимог позивач зазначав, що заявлена заборгованість була визначена з урахуванням проплат зроблених відповідачем за період з грудня 2020р. по вересень 2021р., які були зараховані Позивачем як неустойка. Втім, виходячи з позиції Відповідача викладеній у відзиві, відповідач заперечує що вказані платежі були сплачені як неустойка, а визначає їх як надмірно сплачену орендну плату, яка підлягає поверненню Відповідачу. 15.02.2021р ФОП Радецькою Л.В. була подана Позивачу заява, в якій уточнено конкретне призначення платежів, зроблених 03.12.2020р та 30.01.2021р. Тому, з сплаченої суми в розмірі 7898,00 грн. - 6621,54 грн. зараховано в рахунок боргу по орендній платі, який існував станом на 30.12.2020р., а 1276,46 грн. зараховано як неустойка в грудні 2020р., із платежу зробленого 30.01.2021р. - 9423,64 грн., згідно того ж листа Відповідача було зараховано як неустойку - в січні 2021р.

У відповіді на відзив від 11.01.2023р. позивач зазначив, що звернення КП "Агенції муніципальної нерухомості" до суду з позовом про стягнення неустойки за користування майном без договору оренди, як Отримувача коштів та Балансоутримувача приміщення, не лише право, це обов`язок підприємства. Хмельницька міська рада своїм рішенням №30 від 17.02.2021 уповноважила балансоутримувачів вести претензійно-позовну роботу щодо виконання договорів з питань стягнення заборгованості за оренду нерухомого майна.

Позивач звертає увагу суду на те, що через відмову Відповідача добровільно повернути незаконно займане майно виник такий значний період нарахування неустойки. Позивач неодноразово просив ФОП Радецьку Л.В. добровільно повернути приміщення, проте Відповідач відмовлявся це вчинити та продовжував незаконно користуватись майном. В подальшому, після направлення наказу господарського суду на примусове виконання до органів ДВС ФОП Радецька Л.В. продовжувала відмовлятись від виконання рішення суду і зрештою так і не виконала його в добровільному порядку. Зокрема: 28.09.2021 р. - Господарським суду Хмельницької, області прийнято рішення про виселення ФОП Радецької Л.В. та 26.10.2021р. видано наказ Господарського суду про примусове виконання даного судового рішення. Балансоутримувачем було, спрямовано даний наказ суду для примусового виконання до першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). 22.11.2021р. - органом ДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Як зауважує позивач, ФОП Радецька Л.В. відмовилась повертати приміщення і подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 14.12.2021p. органом ДВС була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження в зв`язку з подачею Радецькою Л.В. апеляційної скарги. 26.01.2021р. Північно-Західним апеляційним господарським судом винесена Постанова про залишення рішення, суду першої інстанції без змін, скарги без задоволення. 14.02.2022р. державним виконавцем винесена постанова про поновлення виконавчих дій.

Позивач наголосив, що відповідач продовжував свідомо уникати виконання рішення, ігнорував усі прохання, як Позивача так і органів ДВС повернути майно Балансоутримувачу, надалі постійно використовуючи дане приміщення для власних потреб (під швейне ательє та перукарню). В зв`язку з черговою категоричною відмовою Відповідача виконувати рішення суду про виселення, 31.05.2022р. органами ДВС винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ та призначення примусового виконання на 08.06.2022р., про що відповідач був належним чином повідомлений завчасно в усному та письмовому вигляді.

Позивач також зазначив, що 08.06.2022р. Радецька Л.В. прийшла на примусове виселення, проте двері відчиняти відмовилась, майно повертати також відмовилась, тому в присутності поліції і понятих приміщення було опечатане. Радецькій Л.В. державним виконавцем надано 2 місячний термін щоб забрати власне майно. 15.09.2022р. державним виконавцем направлено ФОП Радецькій Л.В. вимогу виконати "рішення суду, з повідомленням про призначення його виконання на 22.09.2022р. ФОП Радецька Л.В. вказане повідомлення отримала, проте жодних дій щодо виселення не виконала.

Позивач зауважив, що 22.09.2022р. рішення суду було виконано в примусовому порядку, нежитлове приміщення комунальної власності загальною площею 117,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 було звільнено від боржника та передане балансоутримувачу, згідно акту приймання-передачі. 26.09.2022р. комунальним підприємством "Агенція муніципальної нерухомості" направлено відповідачу лист-претензію з вимогою добровільно сплатити нараховану неустойку, відповіді не надано, кошти не сплачено. Протягом усього часу Відповідач мала усі можливості для повернення приміщення Балансоутримувачу, але свідомо і умисно не робив цього, умисно не виконував свого обов`язку. Жодних доказів щодо вжиття Відповідачем заходів для виконання зобов`язання останнім не надано.

Також позивач звернув увагу суду на те, що станом на 30.12.2020р. за відповідачем рахувалась заборгованість по орендній платі згідно договору від 30.10.2019р. в розмірі 6621,54 грн. 03.12.2020р. відповідач погасила зазначений борг, про що їй і було видано довідку, на яку відповідач посилається у відзиві. У претензії Позивачем було додатково наголошено що здійснені Відповідачем в 2021 році платежі були зараховані як неустойка. Претензію Відповідач отримала, втім жодних заперечень щодо її змісту (ні усних ні письмових) протягом наданого Позивачем строку для досудового врегулювання спору не надала, що пояснює зміст доданого до позовної заяви розрахунку. Втім, виходячи з позиції Відповідача викладеній у відзиві, де останній заперечує, що вказані платежі були сплачені як неустойка, а визначає їх як надмірно сплачену орендну плату, яка підлягає поверненню Відповідачу, Позивачем зроблено зміни в розрахунку неустойки (в графі оплата). Зважаючи на те, що сума неустойки збільшилась на суму не зарахованих в оплату платежів, Позивачем подано клопотання на збільшення позовних вимог.

Щодо доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, щодо бажання Позивача стягнути неустойку без врахування здійснених ним невід`ємних поліпшень, позивач зауважив, що такі доводи не можуть братись до уваги, оскільки: здійснення Відповідачем капітального ремонту орендованого приміщення не пов`язані з предметом спору; виконання Відповідачем ремонту об`єкту оренди не спростовують факту порушення ним договірних зобов`язань (не виконання обов`язку по поверненню орендованого майна у встановлений строк) та необхідності нести відповідальність за таке порушення; не існує процедури зарахування вартості невід`ємних поліпшень в рахунок орендної плати; порядок визначення розміру та підстави стягнення вищезазначеної неустойки чітко регламентовані чинним законодавством України і не залежать від витрат понесених на ремонт орендованого майна.

У запереченнях від 26.01.2023р. відповідач зазначив, що ст.785 ЦК України передбачає право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, яким за договором позивач не являється. Також відповідач зауважив, що датою виселення є 8.06.2022р. Саме 8.06.2022р. Позивачу державним виконавцем передана приміщення та майно позивача на зберігання.

У відповіді на заперечення від 13.02.2023р. позивач зазначив, що доводи відповідача про те, що після 08.06.2022р він не мав можливості забрати майно не відповідають дійсності, оскільки: відповідач був попереджений про всі виконавчі дії; 08.06.2022р. відбулось примусове входження в приміщення в присутності відповідача, та йому надано 2 місячний строк для того, щоб відповідач забрав своє майно, опис майна не проводився. Протягом цих двох місяців позивач і органи ДВС періодично звертались до відповідача з проханням забрати майно, відповідачем ці прохання ігнорувались. Виконавче провадження відкрите з листопада 2021р. і станом на 08.06.2022р. відповідач мала більше півроку часу узгодити з адвокатом всі моменти пов`язані з даним провадженням, тому твердження відповідача про порушення право на правову допомогу, не відповідає дійсності. Відповідач знала і була попереджена про дату і час виселення і відсутність адвоката, як причина не відкривати приміщення, було черговим способом ухилення від виконання рішення суду. Ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" дозволяє проводити виселення за відсутності боржника.

Також позивач зауважив, що вимагає стягнути з відповідача лише неустойку. Період за який від вимагає стягнути неустойку зазначений в розрахунку і в позовній заяві. Питання розміру орендної плати не стосується предмету розгляду даного спору і не може підніматись в межах даного провадження.

Відповідач у письмових поясненнях від 07.03.2023р. наполягає на тому, що підтвердженою є неправомочність позивача на стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної орендної плати. Вважає, що передбачена частиною другою статті 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні статті 230 ГК України.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що Законом України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" було внесено зміни до п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19", зокрема доповнено п.п. 5 та 6 наступного змісту: 5) для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення; 6) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; У Додатку №1 (Перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном) зазначено, що до таких орендарів відносяться: орендарі, які орендують приміщення для розміщення; орендарі, які орендують приміщення з метою: організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності; побутового обслуговування населення; здійснення туроператорської та турагентської діяльності.

Як зазначає відповідач, 11.03.2020р. у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVLD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15 грудня 2021 р. № 1336 карантин неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 строк дії карантину продовжено до 30.04.2023р.

Відповідач наголосив, що приміщення орендувалось для побутового обслуговування населення, а тому договір мав бути продовженим на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення, та у цей період не підлягала нарахуванню та сплаті орендна плата за договорами оренди комунального майна, постановами КМУ було встановлено заборону доступу до майна. Таким чином, приміщення відповідачем не могло використовуватись і в тому відсутня його вина, на думку відповідача, за цей період не підлягає сплаті подвійна орендна плата за ст. 785 ЦКУ.

Відповідач у письмових поясненнях від 07.03.2023р., посилаючись на Закон України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" та Постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", зазначив, що приміщення орендувалось для побутового обслуговування населення, а тому договір мав бути продовженим на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення, позивачу у цей період не підлягала нарахуванню та сплаті орендна плата за договорами оренди комунального майна, постановами КМУ, було встановлено заборону доступу до майна. Таким чином, на думку відповідача, приміщення не могло використовуватись і в тому відсутня вина відповідача. Відповідно за цей період не підлягає сплаті і подвійна орендна плата за ст. 785 ЦКУ.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та його представник під час розгляду справи по суті заперечили проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Виконавчий комітет Хмельницької міської ради у листі від 16.03.2004р. повідомив Відповідача щодо неможливості передання в оренду приміщення по Старокостянтинівському шосе, 17/1 по причині занедбаного стану останнього.

Виконавчий комітет Хмельницької міської ради рішенням №898 від 26 грудня 2013р. погодив проектно-кошторисну документацію на проведення капітального ремонту орендованого нерухомого майна комунальної власності, а саме нежитлового приміщення по Старокостянтинівському шосе, 17/1, площею 117, 1 кв.м., яке орендується Відповідачем на проведення робіт, зазначених в акті обстеження від 31 серпня 2012р., на суму 88,090 тис. грн.

30.10.2019 року між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради (орендодавець), від імені якої діє управління комунального майна Хмельницької міської ради, фізичною особою-підприємцем Радецькою Людмилою Вінілівною (орендар) та міським комунальним підприємством по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності (отримувач коштів, балансоутримувач), на виконання рішення міськвиконкому від 22.08.2019 року №687, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору орендодавець, балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно - нежитлове приміщення загальною площею 117,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1, розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі, яке перебуває на балансі міського комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності, вартість якого встановлена за результатами проведення незалежної оцінки і становить відповідно до Звіту про оцінку майна 1081116,00 грн. станом на 31.08.2019р. Майно передається в оренду: 89,1 кв.м. під швейне ательє по ремонту та пошиттю одягу за індивідуальним замовленням та 28,0 кв.м. під перукарню строком на один рік з 30.10.2019 року по 30.10.2020 року.

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі.

У разі припинення, розірвання, відмови від договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п. 2.3. договору).

Пунктом 2.4. договору визначено, що обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та розподілу орендної плати за комунальне майно територіальної громади міста Хмельницького, затвердженої рішенням міської ради № 11 від 30.10.2013р. (із змінами), згідно з розрахунком за місяць оренди - жовтень 2019 року: 1081116,00/117,1*89,1*0,05*1,007/12 = 3451,53 грн.; 1081116,00/117,1*28,0*0,06*1,007/12 = 1301,59 грн.;

- вартість орендованого майна, встановлена за результатами проведення незалежної оцінки (експертним шляхом) 1081116,00 грн. станом на 31.08.2019р.;

- орендна ставка нерухомого майна - 5%; 6%;

- індекс інфляції з дати проведення оцінки (з 31.08.2019 року до 30.10.2019 року) - 1,007.

Сума орендної плати за жовтень 2019 року - 4753,12 грн. (без ПДВ, без врахування індексу інфляції за жовтень 2019 року, з врахуванням індексу інфляції за вересень 2019 року).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 договору).

У відповідності до умов п. 5.10 договору оренди у разі припинення, розірвання або відмови орендодавця від договору в 5 - денний термін орендар зобов`язується повернути балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу (отримувачу коштів) збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з п. 5.11 договору в разі не виконання Орендарем вимог, зазначених в п.5.10, Орендар сплачує Отримувачу коштів неустойку за фактичне використання приміщення в подвійному розмірі орендної плати по день фактичної передачі приміщення по акту приймання-передачі.

Як передбачено п. 9.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором.

Згідно з п. 9.4 договору у разі несвоєчасного повернення орендованого Майна при припиненні, розірванні, відмові від Договору оренди, передбаченого пунктом 5.10 та в разі користування приміщенням без дозволу виконавчого комітету та Договору оренди Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за останній місяць оренди до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити Отримувачу коштів заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, передбачені цим Договором.

Дія даного договору можу бути продовжена за заявою орендаря відповідно до рішень органів місцевого самоврядування та чинного законодавства України. З заявою про продовження оренди орендар має звернутись не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення терміну дії договору оренди (п. 10.7. договору).

Відповідно до п. 10.10 договору чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його укладено.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

Орендоване приміщення 26.08.2010р. прийнято Відповідачем на підставі акту приймання-передачі.

22.11.2021р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за наказом № 924/598/21 від 26.10.2021р.

14.12.2021р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про зупинення виконавчого провадження за наказом № 924/598/21 від 26.10.2021р.

14.02.2022р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про поновлення виконавчих дій.

31.05.2022р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про залучення працівників ГУНП.

31.05.2022р. Головним державним виконавцем надіслана вимога виконавця про виконання рішення суду по справі № 924/598/21.

08.06.2022р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складено акт про виселення ФОП Радецької Л.В., у якому зазначено, що ФОП Радецька Л.В. прийшла на примусове виселення, двері відчиняти відмовилась, замок вхідних дверей замінено, всі двері опечатано. Радецькій Л.В. державним виконавцем запропоновано забрати майно найближчим часом.

У акті ФОП Радецька Л.В. зазначила, що підставою не відкриття приміщення було прохання відтермінувати відкриття дверей, щоб був присутній адвокат після 16:00 год. Виконання завершено о 12:35 год. 08.06.2022р.

15.09.2022р. Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про залучення працівників ГУНП.

15.09.2022р. Головним державним виконавцем надіслана вимога виконавця про виконання рішення суду по справі № 924/598/21.

Перший відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у вимозі виконавця від 15.09.2022р. вимагав у боржника Радецької Людмили Вілінівни виконати рішення суду про виселення з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв. м., що розташоване за адресою: м.Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1 та передати його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - комунальному підприємству "Агенція муніципальної нерухомості". У разі не виконання без поважних причин даної вимоги, виконання Наказу буде проведено в примусовому порядку згідно законодавства.

22.09.2022р. між КП "Агенція муніципальної нерухомості" (Балансоутримувач) в особі: фахівця з питань утримання нежитлових приміщень Кот А.В. та ФОП Радецькою Людмилою Віліцівною (особа що передає приміщення) складено акт приймання - передачі (повернення майна). У акті зазначено, що ФОП Радецька Л.В. від підпису відмовилась, містяться підписи понятих Дагаєва Н.М. та Перосюка С.В.

Позивач 26.09.2022 р. направив відповідачу лист-претензію про оплату неустойки, у якому просив в 5-денний термін погасити заборгованість в-розмірі 198774,76 грн. за період з 05.10.2020р. по 22.09.2022р. в розмірі 198774,76 тис. грн. (в зв`язку з припиненням орендних відносин, кошти сплачені Вами за період з грудня 2020р. по вересень 2021р. в сумі 52521, 64 грн. були зараховані як неустойка).

Хмельницька міська рада рішенням №30 від 17.02.2021р. уповноважила балансоутримувачів вести претензійно-позовну роботу щодо виконання договорів з питань стягнення заборгованості за оренду нерухомого майна.

Відповідно до довідки Міського комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності від 17.02.2021р., станом на 01.01.2021р. у відповідача відсутня заборгованість перед Міським комунальним підприємством по утриманню нежитлових приміщень за приміщення по вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1 площею 117,10 м.кв.

У матеріалах справи наявна заява ФОП Радецької Л.В., у якій зазначається, що з сплаченої 03.12.2020р. суми в розмірі 10000,00 грн. слід зарахувати 2102,00 грн. як сплата с/з, 7898,00 грн. як сплата заборгованості по орендній платі; з сплаченої 30.01.202 р. суми в розмірі 10000,00 грн. слід зарахувати 576,36 грн. як сплата залишку пені, 9423,64 грн. як сплата неустойки.

У матеріалах справи наявна довідка про вартість виконаних будівельних робіт за серпень 2014р., акт обстеження від 31.08.2012р., лист Управління комунального майна від 10.09.2012р., лист виконкому Хмельницької міської ради від 16.03.2004р.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р., яке залишено без змін Постановою північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022р., вирішено виселити фізичну особу-підприємця Радецьку Л.В. з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, розміщеного за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 та передати його по акту приймання-передачі Балансоутримувачу - комунальному підприємству "Агенція муніципальної нерухомості".

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

В частині 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди комунального майна визначені відповідними положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Судом береться до уваги, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Як вбачається з доводів представників сторін, позивач вважав, що договір оренди від 30.10.2019р. закінчився 30.10.2020р., внаслідок чого звернувся до суду з позовом до ФОП Радецької Л.В. про примусове виселення.

В свою чергу, з рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р. по справі №924/598/21 вбачається, що відповідач вважав, що договір продовжив свою дію на тих самих умовах у зв`язку з користуванням приміщенням після закінчення терміну оренди.

З огляду на викладене, відповідач оскаржував вищезазначене рішення до апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідно, КП "Агенція муніципальної нерухомості" реалізовувало свої права на судовий захист прав та інтересів в судовому порядку, розраховуючи на виселення орендаря, а відповідач розраховував на продовження дії договору. За наслідком розгляду справи №924/598/21 було винесено рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р., яке залишено без змін Постановою північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022р., яким було вирішено виселити фізичну особу-підприємця Радецьку Л.В. з нежитлового приміщення загальною площею 117,1 кв.м, розміщеного за адресою: м. Хмельницький, Старокостянтинівське шосе, 17/1 та передати його по акту приймання-передачі Балансоутримувачу - комунальному підприємству "Агенція муніципальної нерухомості".

У відповідності до ч.1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

При цьому, судом враховується, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р. по справі №924/598/21 було встановлено, що ФОП Радецька Л.В. у заяві від 30.07.2020 року просила Хмельницького міського голову продовжити договір оренди від 30.10.2019 року на 2 роки 11 місяців.

Тобто, ФОП Радецькою Л.В. здійснювались дії, спрямовані на продовження дії договору.

При цьому, відповідно до довідки Міського комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності від 17.02.2021р., станом на 01.01.2021р. у відповідача відсутня заборгованість перед Міським комунальним підприємством по утриманню нежитлових приміщень за приміщення по вул. Старокостянтинівське шосе, 17/1 площею 117,10 м.кв.

Отже, до зазначеної дати (26.01.2022р.) відповідач сподівався на продовження дії договору оренди. Зазначена обставина виключає умисність дій відповідача щодо ухилення від повернення орендованого майна позивачу.

Відповідно, саме з дати 26.01.2022р. слід визначати умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди й, відповідно, з такої дати позивач отримав право здійснювати нарахування неустойки за умисне ухилення орендаря від повернення майна.

Позивач вважає, що нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення слід здійснювати по 22.09.2022р.

У матеріалах справи наявний акт приймання - передачі (повернення майна) від 22.09.2022р.

Пунктом 5.11 договору визначено, що в разі не виконання Орендарем вимог, зазначених в п.5.10, Орендар сплачує Отримувачу коштів неустойку за фактичне використання приміщення в подвійному розмірі орендної плати по день фактичної передачі приміщення по акту приймання-передачі.

Однак, судом враховується, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.03.2023р. по справі №922/1155/20.

Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 785 ЦК України, нарахування передбаченої вказаною статтею неустойки слід здійснювати саме по дату виселення орендаря, заміни замка вхідних дверей та опечатування всіх дверей, а не підписання акту приймання-передачі.

Вищенаведені дії були здійснені 08.06.2022р. державним виконавцем за участі представників позивача та відповідача, про що було складено акт про виселення ФОП Радецької Л.В.

Таким чином, саме по 08.06.2022р. позивач мав право нараховувати неустойку у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення, оскільки після оформлення вищенаведеного акту про виселення відповідача від 08.06.2022р., заміни замка вхідних дверей та опечатування всіх дверей, відповідач був позбавлений можливості користування приміщенням.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частина 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами.

Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлений позивачем період нарахування, суд вважає обґрунтованим розрахунок за період з 26.01.2022р. (дати винесення постанови північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2022р., якою було залишено без змін рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р. по справі №924/598/21) по 07.06.2022р. (дату виселення відповідача з орендованого приміщення). Відповідно, за 6 днів січня 2022 року нарахування складає 2137,98 грн., за лютий 2022 року - 11189,84 грн., за березень 2022 року - 11368,88 грн., за квітень 2022 року - 11880,48 грн., за травень 2022 року - 12248,78 грн., за 7 днів червня 2022 року - 2935,22 грн. Разом - 51761,18 грн.

Такий підхід, на думку суду, узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

За встановлених обставин справи, які свідчать про недобросовісність поведінки відповідача як контрагента за договором спрямовану на уникнення повернення орендованого майна у період з 26.01.2022р. по 07.06.2022р. не відповідає таким засадам цивільного законодавства як добросовісність та справедливість.

В свою чергу, нарахування неустойки за інші періоди також не відповідатиме принципу справедливості, оскільки відсутнє умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди.

Відповідач, посилаючись на Закон України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2", яким було внесено зміни до п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19", а також Постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", наголошував, що договір мав бути продовженим на період карантину та обмежувальних заходів, вважає, що за цей період не підлягає сплаті і подвійна орендна плата за ст. 785 ЦКУ.

Вищенаведені доводи відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021р. по справі №924/598/21 встановлено закінчення договору оренди від 30.10.2019р., тобто, договір не являється продовженим, як про це зазначає відповідач.

В свою чергу, пп. 5 п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19" визначає продовження строків дії договорів оренди на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення.

Так, Постанова Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" визначає звільнення від орендної плати орендарів за переліком згідно з додатком.

В свою чергу, відповідач не являється орендарем, а позов пред`явлений не про стягнення орендної плати, а про стягнення з відповідача неустойки, нарахованої за ст. 785 ЦК України.

Посилання позивача на те, що позов пред`явлений неналежним позивачем судом до уваги не приймається, оскільки згідно з п. 5.11 договору в разі припинення договору за п.5.10, відповідач сплачує саме позивачу (КП "Агенція муніципальної нерухомості") неустойку за фактичне використання приміщення в подвійному розмірі орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

В свою чергу, статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується відповідача, який мав довести наявність тих обставин, на які він посилається, зазначаючи про необґрунтованість позову, а також позивача, який наголошував на обґрунтованості проведеного розрахунку та заявлених сум неустойки.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010р. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

З врахуванням викладеного, інші доводи сторін судом до уваги також не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 51761,18 грн. В позові в частині вимог про стягнення з відповідача 188645,80 грн. належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Радецької Людмили Вілінівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості" (29007, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 2, код 30579655) 51761,18 грн. (п`ятдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня 18 коп.) неустойки, 776,42 грн. (сімсот сімдесят шість гривень 42 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 12.04.2023р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 3 прим.:

1- в справу,

2 - позивачу (29007, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 2; ) - рек.,

3- відповідачу (АДРЕСА_1) - рек.