ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/381/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стимул і М, ЛТД" (69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 9, кв. 12, )
до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (місцезнаходження: 61023, місто Харків, вулиця Сумська, будинок 132; )
про стягнення 238 859,07 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стимул і М, ЛТД" (м. Запоріжжя) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (м. Харків) про стягнення заборгованості за договором №7351/21-1649 від 10.12.2021 в сумі 238859,07 грн., яка складається з: 185362,80 грн - основного боргу; 47520,11 грн - інфляційних втрат; 5976,16 грн - 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/381/23 без повідомлення учасників справи. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

17.02.2023 до суду надійшла заява про закриття провадження у справі в частині вимог ДП "ХМЗ "ФЕД" (вх. № 3957), згідно якої відповідач зазначив, що зазначену позивачем суму основного боргу за договором №7351/21-1649 від 10.12.2021 в розмірі 185362,80 грн. було оплачено згідно платіжних інструкцій: № 552 від 14.02.2023 на суму 160576,80 грн; № 553 від 14.02.2023 на суму 24786,00 грн.

З огляду на вищевикладене, провадження у справі № 922/381/23 в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 185362,80 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Також, відповідач разом із заявою про закриття провадження у справі подав до суду клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн, оскільки господарська справа № 922/2581/22 є малозначною, стандартною з огляду на юридичну техніку підготовки позову, підготовка справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Відповідно, заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн. є неспіврозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

02.03.2023 відповідачем у справі надана заява по суті справи (вх. №5067), в якій останній вказує, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" знаходиться в стані припинення з 18.12.2021 - внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (строк визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - до 19.02.2022). Заява про включення грошових вимог ТОВ "Стимул і М, ЛТД" до реєстру вимог кредиторів ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" - не подавалась, тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

08.03.2023 від позивача у справі надійшли заперечення позивача проти клопотання ДП "ХМЗ "ФЕД" про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 5765), які було досліджено та прийнято судом до розгляду.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

10.12.2021 між ТОВ "Стимул і М, ЛТД" (продавець) та ДП "ХМЗ "ФЕД" (покупець) був укладений договір №7351/21-1649 купівлі-продажу (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця сталь 95X18 д.14-60мм ГОСТ 2590-88, ТУ14-1-377-72 код ДК021:2015-14622000-7 (далі - товар), в номенклатурі, кількості за ціною і на суму, згідно специфікації №1 (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти та оплатити товар на умовах визначених договором (п.1. договору).

В рамках договору, сторонами складено специфікацію №91 на суму 293760,00 грн.

Умови поставки товару визначені у розділі 3 договору.

Відповідно до п.3.1.-3.2. договору, продавець зобов`язується здійснити поставку товару на умовах: м. Харків відповідно до міжнародних правил Інкотермс в редакції 2020 року. Місце поставки товару: склад перевізника у м. Харків.

Поставки товару здійснюється протягом 10 днів з моменту отримання заявки від покупця.

В рамках укладеного договору, відповідно до специфікації №91, позивачем на адресу відповідача був поставлений товар на загальну суму 215362,80 гривень, в тому числі по видатковим накладним:

- №35 від 21.01.2022 на суму 190576,80 гривень (рахунок на оплату №567 від 22.12.2021);

- №41 від 25.01.2022 на суму 24786,00 гривень (рахунок на оплату №36 від 25.01.2022).

Товар отриманий відповідачем без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості товару, що підтверджується, особистим підписом уповноваженої особи покупця та відбитком печатки.

Також, отримання товару не заперечується відповідачем, який після звернення позивача до суду оплатив суму основної заборгованості у розмірі 185362,80 грн, згідно платіжних інструкцій: № 552 від 14.02.2023 на суму 160576,80 грн; № 553 від 14.02.2023 на суму 24786,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Проте, відповідач після подання позовної заяви до суду сплатив суму основного боргу у розмірі 185362,80 грн, про що свідчать платіжні інструкції: № 552 від 14.02.2023 на суму 160576,80 грн; № 553 від 14.02.2023 на суму 24786,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи оплату відповідачем суми основного боргу, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 185362,80 грн. Отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення: втрати від інфляції у розмірі 47520,11 грн., що нараховані позивачем по кожній видатковій накладній окремо, зокрема по видатковій накладній №35 від 21.01.2022 за період з 21.02.2022 по 20.01.2023; по видатковій накладній № 41 від 25.01.2022 за період з 25.02.2022 по 21.01.2023; та 3% річних у розмірі 5976,16 грн, що нараховані за ідентичні періоди.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманої продукції у встановлений Договором купівлі-продажу № 7351/21-1649 від 10.12.2021 термін, господарський суд доходить висновку про покладення на відповідача відповідальності відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу приписів частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, згідно з положеннями статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Державне підприємство "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" знаходиться в стані припинення з 18 грудня 2021 року - внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результат її реорганізації (строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - до 19.02.2022).

Відповідно до приписів частини першої статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Таким чином, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (частина перша статті 106 ЦК України).

Стаття 107 Цивільного кодексу України визначає порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 107 ЦК України, кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 107 ЦК України).

Статтею 108 ЦК України визначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Отже, зазначені норми Цивільного кодексу України передбачають особливий порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється - шляхом звернення із відповідними вимогами до комісії з припинення юридичної особи. Водночас не визначено умов, за яких обмежуються чи ставляться в залежність від будь-яких обставин, встановлені статтею 107 ЦК України зобов`язання юридичної особи, що припиняється, щодо включення положення про правонаступництво щодо всіх своїх зобов`язань стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Крім того, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі припинення боржника (відповідача) впливає лише на порядок задоволення таких вимог. Такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права кредитора як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості норми статей 104-112 ЦК України не передбачають.

Належним способом захисту прав кредитора у даному випадку є вимога щодо присудження до виконання в натурі зобов`язання, встановленого частиною 2 статті 107 Цивільного кодексу України, а саме: включення до передавального акту відомостей, які містять положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами, що відповідає способу захисту права, встановленого статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України.

У розрізі спірних правовідносин, судом також враховано схожу правову позицію щодо застосування норми статей 104-112 ЦК України, що викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 487/3335/13-ц та постановах Верховного Суду: від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19 і ін.

Так, згідно постанови Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 922/416/19 Верховний Суд зазначає: "У постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у подібній справі № 924/478/16 Суд погодився з висновками місцевого та апеляційного господарського судів щодо того, що позивачем відповідно до вимог статті 112 ЦК та з урахуванням приписів частини другої статті 16 ЦК України обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Належним способом захисту прав кредитора у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з боржника грошових коштів. Звернення кредитора з позовом про стягнення заборгованості з боржника не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу особи, що припиняється. Колегія суддів навіть із врахуванням різної стадійності участі кредитора у передбаченій статтями 104-112 ЦК України процедурі (у правовідносинах, пов`язаних з цією справою, кредитор взагалі не заявляв вимог до юридичної особи, що припиняється, а у справі № 924/478/16 - такі вимоги заявлялися, були визнані ліквідаційною комісією, але не були включені до ліквідаційного балансу) не вбачає підстав для відступу від зазначених вище висновків".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стимул і М, ЛТД" доказів звернення з відповідними вимогами до комісії з припинення юридичної особи - ДП "ХМЗ "ФЕД", а також доказів відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду суду не надало, натомість безпосередньо звернулося до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зазначає, що з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства") Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

За наведених обставин, приймаючи до уваги те, що Державне підприємство "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" знаходиться в стані припинення з 18 грудня 2021 року; враховуючи відсутність доказів звернення до комісії з припинення відповідача з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, з урахуванням приписів частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові ТОВ "Стимул і М, ЛТД" щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Враховуючи неможливість застосування судом обраного позивачем способу захисту права з огляду на його суперечність вимогам закону та неефективність, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стимул і М, ЛТД" про стягнення з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" 47520,11 грн - інфляційних втрат та 5976,16 грн - 3% річних.

Витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Стимул і М, ЛТД" зі сплати судового збору у розмірі 802,44 грн покладаються на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд зазначає, що вирішення питання щодо повернення судового збору у розмірі 2780,45 грн в порядку п.5 ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" можливо за клопотанням позивача, яке наразі в матеріалах справи відсутнє.

Витрати на професійну правничу допомогу, згідно приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

В частині стягнення основного боргу в сумі 185362,80 грн. закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "12" квітня 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко