ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" березня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1062/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Здолбунівської міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс"

про визнання недійсним договору № 54 від 04 червня 2019 року.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Степанець Мар`яна Володимирівна (в залі суду);

Від відповідача: Костюченко Станіслав Адамович (в залі суду).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

14 грудня 2022 року Здолбунівська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору № 54 від 04 червня 2019 року.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що укладений договір між Здолбунівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" № 54 від 04 червня 2019 року про виконання робіт суперечить вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" та Бюджетного кодексу України, що у свою чергу, на думку позивача відповідно до ст. 202, 203 ЦК України свідчить про недійсність останнього.

Зважаючи на вказані обставини, позивач просить суд визнати недійсним укладений між Здолбунівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" № 54 від 04 червня 2019 року про виконання робіт.

В судовому засіданні 27 березня 2023 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві з урахуванням заяви про зміну підстав позову та просив суд задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач у свою чергу заперечує позовні вимоги та подав до суду відзив на позовну заяву та пояснення до заяви про зміну підстави позову, в яких останній не визнає позовних вимог з наступних обставин.

Відповідач зазначає, що відповідно до статті 203 та 215 ЦК України, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів, а саме незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

На думку відповідач позовна заява не містить жодних аргументів, котрі являлися б складовими елементами для визнання договору недійсним.

Також, відповідач заперечує посилання позивача та що, підставами для визнання укладеного договору недійсним, є те, що останній суперечить вимогам ч. 1 ст. 2, ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме порушено процедуру опублікування звіту про укладення договору, а також ст. 48 Бюджетного кодексу України, адже відповідач взяв на себе зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі уповноваженого органу в порядку, встановленому уповноваженим органом та цим законом, інформацію про закупівлю. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі уповноваженого органу, несуть голова та секретар тендерного комітету замовника або уповноважена особа (особи). Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що помилки допущені виключно відповідачем, при укладанні договору та подальшій його публікації на відповідних ресурсах, не являються підставою для визнання правочину недійсним.

Окрім того відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" за укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим законом, та за порушення вимог цього закону службові (посадовім особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України. Відповідач звертає увагу суду на те, що несплата позивачем виконаних відповідачем робіт призводить до порушення принципів справедливості та добросовісності у господарських зобов`язаннях.

Також, відповідач заперечує твердження відповідача про те, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Окрім того, відповідач заявляє про сплив строку позовної давності у даній справі.

Зважаючи на вказані вище обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 30 березня 2023 року представник відповідача позовні вимоги заперечив у повному обсязі.

Заяви та клопотання у справі.

06 січня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити.

30 січня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

30 січня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду підготовчого засідання без його участі.

13 лютого 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

13 лютого 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

Відповідно до п. 3 ст. 46 ГПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Отже, суд розглянув подану заяву про зміну підстав позову, прийшов до висновку про прийняття її до розгляду, оскільки остання подана у строк встановлений у ст. 46 ГПК України.

07 березня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

08 березня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника надійшли пояснення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 грудня 2022 року, зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/1062/22 за позовною заявою за позовом Здолбунівської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" про визнання недійсним договору № 54 від 04 червня 2019 року, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09 січня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2023 року відкладено підготовче засідання на 30 січня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30 січня 2023 року відкладено підготовче засідання на 13 лютого 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року відкладено підготовче засідання на 07 березня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07 березня 2023 року відкладено підготовче засідання на 13 березня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/1062/22 за позовом Здолбунівської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" про визнання недійсним договору № 54 від 04 червня 2019 року та призначено розгляд справи № 918/1062/22 до судового розгляду по суті на 27 березня 2023 року.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення, висновок суду та джерела права й акти їх застосування.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

04 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" (далі - виконавець) та Здолбунівською міською радою в особі міського голови Ольшевського І.О. (далі - замовник) укладено договір № 54 згідно якого виконавець за даним договором зобов`язаний виконати роботи, а саме виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів".

Пунктом 2.1 договору визначено, що виконавець приступає до виконання робіт після підписання даного договору повноважними представниками сторін.

Згідно пункту 2.2 розділу 2 даного договору виконавець зобов`язується викопати роботи згідно даного договору протягом 30 календарних днів від дати підписання договору. Після виконання предмета договору оформлюється акт приймання-передачі виконаних робіт.

Замовник забезпечує доступ виконавця до об`єктів предметів виконання робіт та надає всю необхідну для виконання предмету договору документацію (пункт 2.6 договору).

Видача проектної документації проводиться по закінченню робіт та передасться замовнику разом з актом приймання-передачі виконаних робіт (пункт 2.8 договору).

Термін дії договору визначено розділом 4 (пункт 4.1) договору та вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

В подальшому між сторонами договору укладено додаткові угоди, а саме № 1 від 13 червня 2019 року, № 2 від 26 березня 2020 року, № 3 від 30 грудня 2020 року.

Зокрема, додатковою угодою № 1 пункти 1.1.1 та 1.1.2 викладено в наступній редакції, а саме в 2019 році оплата здійснюється в розмірі 50 000 три. за виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів Рівненської області", в 2020 році здійснюється оплата в розмірі 1 050 000.00 гри. за виготовлення робочого проекту.

Додатковою угодою № 2 пункт 1.1.2 договору викладено в редакції, згідно якої оплаті за виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів Рівненської області" в 2020 ропі здійснює ться в сумі 296 000.00 три., в 2021 році здійснюється оплата в розмірі 754 000.00 гри. Також пункт 4.1 договору викладено у редакції: Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язані, за цим договором.

Додатковою угодою № 3 пункт 1.1.2 викладено у редакції, згідно якої в 2021 році здійснюється оплата за виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів Рівненської області" в розмірі 1 050 000. 00 грн.

Рішенням сесії Здолбунівської міської ради восьмого скликання від 04 грудня 2020 року № 2 "Про підсумки виборів та визнання повноважень Здолбунівського міського голови" вирішено прийняти до відома інформацію голови Здолбунівської міської територіальної виборчої комісії Лук`янчук Ірини Миколаївни про підсумки виборів Здолбунівського міського голови Сухляка Владислава Олеговича і визнання його повноважень.

Рішенням Здолбунівської міської ради сьомого скликання від 18 грудня 2018 року № 784 прийнято міський бюджет на 2019 рік, згідно додатку третього "Розподіл видатків Здолбунівського міського бюджету на 2019 рік" передбачено видатки на 2019 рік, де за кодом програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів 0117321 "Будівництво освітніх установ та закладів" виділено на 2019 рік 100 000 грн. із спеціального фонду бюджету.

Згідно кошторису на 2019 рік Здолбунівської міської ради, затвердженого міським головою Ольшевським І.О. 23 січня 2019 року за кодом класифікації видатків та кредитування бюджетів 0117321 "Будівництво освітніх установ та закладів" виділено на 2019 рік 100 000 грн. із спеціального фонду, що зокрема було передбачене на капітальне будівництво (придбання) інших об`єктів.

Згідно протоколу засідання тендерного комітету при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради від 28 лютого 2019 року № 2 затверджено додаток до річного плану закупівель на 2019 рік, в якому не передбачено вказану закупівлю, зокрема виділення коштів на виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів" на суму 1 100 000 грн. Протоколом засідання тендерного комітету при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради № 3 від 27 березня 2019 року внесено зміни до річного плану закупівель, що затверджений головою тендерного комітету В.В. Кондратюком 27 березня 2019 року, де передбачено виділення 50 000 грн. на послуги з архітектурного проектування, зазначено початком процедури січень 2019 року, однак у даному додатку до річного плану закупівель не зазначено, на який саме об`єкт щодо архітектурного проектування чи капітального будівництва виділялися вказані кошти, зокрема відсутнє зазначення спрямування вказаних коштів на виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вул. І. Богуна в м. Здолбунів" на суму 1 100 000 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом п`яти днів з дня їх затвердження.

Однак річний план закупівель, що затверджений протоколом засідання тендерного комітету при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради від 28 лютого 2019 року № 2 не оприлюднений, а також відсутнє оприлюднення змін до річного плану, затвердженого протоколом засідання тендерного комітету № 3 від 27 березня 2019 року.

Із змісту пункту 4.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року № 309 (далі - порядок), чинного на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що зобов`язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Пунктом 2.1 Порядку визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), з урахуванням планів асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячних планів використання бюджетних коштів відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку, розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов`язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 (далі - Реєстр) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання.

За умови взяття бюджетного зобов`язання, за яким застосовується процедура закупівлі/спрощена закупівля товарів, робіт і послуг, розпорядник бюджетних коштів подає до органу Казначейства Реєстр відповідно до абзацу першого цього пункту протягом 7 робочих днів з дати оприлюднення звіту про результати проведення процедури закупівлі/звіту про результати проведення закупівлі з використанням електронної системи закупівель у разі наявності в обліку органу Казначейства кошторису (плану використання бюджетних коштів) або протягом 7 робочих днів з дати взяття на облік органом Казначейства кошторису (плану використання бюджетних коштів).

Як вбачається із тверджень позивача, спірний договір № 54 зареєстрований в органах Державної казначейської служби України 14 червня 2019 року, на суму 50 000 грн. 00 коп., підставою чому стала додаткова угода № 1 до договору, однак оприлюднений у звіт про виконання договору про закупівлю на суму 1 100 000 грн. 00 коп., в той час як взяті зобов`язання лише на 50 000 грн. 00 коп.

Інформація про наявність відповідних бюджетних асигнувань на суму 1 100 000 грн. 00 коп. на здійснення оспорюваного договору, обґрунтування його нагальності та актуальності здійснення відсутня. Кошти, в подальшому на виконання договору не виділялися. Тобто, на думку позивача, укладаючи оспорюваний договір всупереч вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" статті 48 Бюджетного кодексу України, беручи зобов`язання по виконанню умов договору без відповідних бюджетних асигнувань, було порушено принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, ефективності використання бюджетних коштів.

Суд зазначає, що позивач стверджує, що виконання умов оспорюваного договору призведе до неправомірного використання бюджетних коштів, окрім того, порушує зобов`язання держави Україна перед своїми громадянами щодо принципу відкритого, прозорого витрачання відповідними суб`єктами бюджетних коштів, захисту та недопущення недобросовісної конкуренції під час здійснення публічних закупівель. Заходів щодо визнання недійсним оспорюваного договору, з метою попередження незаконного та неефективного використання коштів місцевого бюджету, попереднім міським головою Ольшевським І.О. не вжито.

Укладаючи оспорюваний договір всупереч вимог статті 48 Бюджетного кодексу України, беручи зобов`язання по виконанню умов договору без відповідних бюджетних асигнувань, без відсутності кошторисних призначень на суму договору в розмірі 1 100 000 грн. 00 коп., було порушено принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівель та ефективності використання бюджетних коштів.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач стверджує, що договір № 54 від 04 червня 2019 року є недійсним з огляду на вимоги на статті 203, 215 Цивільного кодексу України, з тих підстав, що останній суперечить вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" (ст. ), та статті 48 Бюджетного кодексу України.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги в даній справі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ГК України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

У абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч., 1 ст. 203 ЦК України, зміст правой и ну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, ст. 215).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За загальним правилом ст. 217 ЦК України, договір не може бути визнано недійсним, якщо закону не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що договір був би укладений і без включення до нього недійсної частини. У такому разі суд може визнати недійсною лише частину договору, а не весь договір у цілому.

Суд зазначає, що недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Позовна заява не містить жодних аргументів, котрі являлися б складовими елементами для визнання договору недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що спірний договір укладено у 2019 році, у подальшому до вказаного правочину укладено три додаткові угоди, що свідчить про дійсність правочину та те, що у продовж трьох років останній виконувався учасниками договору без заперечень.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документа... покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй сутіініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Отже, Верховний Суд зробив висновок, що, для того щоб суд визнав оспорюваний правочин недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; установлення того, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду; чи були наявні підстави вважати оспорюваний правочин недійсним та чи має місце порушення цивільних прав й інтересів особи, яка пред`являє позов, що має бути встановлено саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Разом з тим, на думку позивача, підставою для визнання укладеного договору недійсним, являється те, що він суперечить вимогам ч. 1 ст. 2, ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме порушено процедуру опублікування звіту про укладення договору, а також ст.48 БК України, адже відповідач взяв на себе зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що цей закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов`язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу, несуть голова та секретар тендерного комітету замовника або уповноважена особа (особи).

Враховуючи вищевикладене твердження позивач про те, що помилки допущені виключно відповідачем, при укладанні договору та подальшій його публікації на відповідних ресурсах, не являються підставою для визнання правочину недійсним.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" за укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадової особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.

В матеріалах справи відсутні докази перевірки дій посадових осіб позивача, щодо порушень у спірному договорі.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного вбачається, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати робіт за відповідним правочином.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 923/1292/16, від 23 березня 2018 року по справі № 904/6252/17, від 28 січня 2019 року по справі № 917/611/18.

Також слід зазначити, що чинному міському голові Здолбунівської міської ради (Сухляку В.О.) відомо про укладення договору № 54 від 04 червня 2019 року та умови, що передбачені таким, зокрема і щодо умов оплати робіт, так як останнім підписано додаткову угоду № 3 від 30 грудня 2020 року до договору № 54 від 04 червня 2019 року.

Вказаною вище угодою вносились зміни до договору щодо умов оплати робіт, так сторони дійшли згоди внести зміни до договору та викласти його у наступній редакції: "п. 1.1.2 в 2021 році здійснюється оплата в розмірі 1 050 000 грн. (один мільйон п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) за виготовлення робочого проекту "Будівництво дошкільного навчального закладу по вулиці Івана Богуна у місті Здолбунові Рівненської області".

Суд зазначає, зважаючи на вказані обставини Здолбунівської міською радою взято на себе зобов`язання по виконанню умов договору щодо оплати робіт на 2021 бюджетний період, разом з тим, жодних доказів щодо відсутності у позивача бюджетних асигнувань, на відповідний період, до суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Окрім того, судом враховано клопотання відповідач про застосування строку позовної давності.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аргументуючи переривання строку позовної давності позивача посилається на те, що відповідно до чергових місцевих виборів до Здолбунівської міської ради, у жовтні 2020 року обрано нового міського голову - Сухляка Владислава Олеговича.

Відповідно до вказаних вище обставини, позивач стверджує, що новий міський голова дізнався про укладення спірного договору лише з моменту укладення додаткової угоди № 3 від 30 грудня 2020 року до спірного договору.

З вказаними твердженнями позивача суд не погоджується зважаючи на такі обставини.

Як встановлено судом вище, спірний договір укладено 04 червня 2019 року.

Посилання позивача на те, що про існування спірного договору стало відомо новому голові Здолбунівської міської ради ОСОБА_1 у момент укладення додаткової угоди № 3 від 30 грудня 2020 року, суд оцінює критично, оскільки не залежно від особи яка підписала (попередній міський голова) спірний договір, вказаний правочин укладено саме юридичною особою - Здолбунівська міська рада, яка у продовж трьох років не вбачала порушень в укладеному договорі № 54 від 04 червня 2019 року та не звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, від моменту обрання ОСОБА_1 головою міської ради до моменту звернення до суду із позовною заявою спливло більше двох років, тобто, останній мав можливість упродовж зазначеного часу зщ вернутися до суду в межах строку позовної давності.

Таким чином в строки, передбачені законом для захисту свого порушеного права позивач не звертався.

Судом встановлено, що строк на оскарження спірного договору сплинув 04 квітня 2022 року.

Як зазначено у частинах 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, - є підставою для відмови у позові.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Порушені права та інтереси позивача

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Суд зазначає, що позивачем не доведено порушеного права, що у свою чергу обумовлено настання передбачених законом правових наслідків у вигляді визнання праьвочину ненійсним.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп., згідно статті 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Здолбунівської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком Еко Сервіс" про визнання недійсним договору № 54 від 04 червня 2019 року. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04 квітня 2023 року.

Суддя Войтюк В.Р.