ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року Справа № 924/874/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.03.2023 у справі №924/874/22 (суддя Димбовський В.В., повний текст ухвали складено 08.03.2023)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьктранс"

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08.03.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що заявник не навів належного обґрунтування, з якого би вбачалось, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто, з огляду на предмет позову (визнання протиправними дій, зобов`язання службових осіб забезпечити можливість проведення аудиторської перевірки), заявником не надано належного обґрунтування, з якого вбачалося б достатньо обґрунтоване припущення про те, що відповідач в подальшому планує вчиняти дії, які б ускладнили чи унеможливили захист його прав з огляду на обрані позивачем заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову скасувати та постановити нову, якою вищезазначену заяву задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що існують обґрунтовані підстави припускати, що дії службових осіб ТОВ "Хмельницьктранс" мають ознаки умисного порушення прав ОСОБА_1 і спрямовані на протидію проведення аудиту фінансово-господарської діяльності ТОВ Хмельницьктранс".

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна ТОВ «Хмельницьктранс» та арешту грошових коштів в розмірі нерозподіленого прибутку ТОВ «Хмельницьктранс може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у вказаній справі, оскільки дії з боку відповідача, спрямовані на відчуження, належного йому на праві власності нерухомого майна можуть мати наслідком вибуття такого нерухомого майна з власності останнього та втрату доступу до такого майна, а службові особи, усвідомлюючи можливість виходу ОСОБА_1 і проведення аудиторської перевірки підприємства у найближчий час, можуть мати на меті приховати або здійснити дії з вибуття грошових коштів з розпорядження підприємства, що унеможливить проведення повноцінного аудиту фінансово-господарської діяльності відповідача.

Відтак, позивач вважає, що ним було доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову з метою усунення можливих негативних правових наслідків до вирішення спору судом, однак суд першої інстанції такі обставини та аргументи позивача проігнорував та не надав належної оцінки обставинам, що свідчать про наявність обґрунтованих ризиків унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову про які позивач просив у своїй заяві.

Також апелянтом подано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, зокрема, що дії службових осіб відповідача мають ознаки умисного порушення прав учасника ТОВ «Хмельницьктранс» - ОСОБА_1 і спрямовані на протидію проведення аудиту фінансово-господарської діяльності ТОВ Хмельницьктранс». Мета ж забезпечення позову у цій справі гарантування можливості проведення якісного та всебічного аудиту фінансово-господарської діяльності відповідача, що є предметом позову.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 08.03.2023 року у справі №924/874/22 є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

В судове засідання, що відбулося 11.04.2023 року представники сторін не з`явилися.

При цьому, відповідачем 05.04.2023 було подано клопотання про проведення судового засідання у даній справі в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2023 року.

Під час здійснення технічної фіксації судового засідання, що відбулося 11.04.2023 року, секретарем судового засідання встановлено, що представник ТОВ «Хмельницьктранс», якому ухвалою суду було задоволено заяву про відеоконференцію - був відсутній у пошуковій системі учасника підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, що унеможливило його приєднання до конференції.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Враховуючи вищевикладене, приписи ст. 197 ГПК України, строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також те, що представник відповідача виклав свої пояснення у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача в судовому засіданні 11.04.2023.

Представник позивача також подавав суду клопотання про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 03.04.2023 року. Однак представник позивача не з`явився в судове засідання в режимі віоконференції 11.04.2023 та в день судового засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості представника в іншому судовому засіданні, що мало відбутися також 11.04.2023 року о 09:45 год. у Господарському суді Львівської області.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи наведене, приписи ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що з поданого позивачем клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи.

З огляду на вказане, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

За приписами ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як вбачається зі змісту ст. 136, 137 ГПК України, якими врегульовано порядок вжиття заходів забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Тобто положення вказаних статей пов`язують вжиття заходу забезпечення позову з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Аналіз наведеного свідчить про те, що перелік видів забезпечення позову не є вичерпним та суд вправі, керуючись принципом верховенства права та завданнями господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, з метою ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за наявності відповідного клопотання вживати й інші види заходів забезпечення, але з урахуванням обмежень забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин, установлених ч.5 ст.137 ГПК України.

При цьому, в силу положень ч.1 ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на викладене, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Колегією суддів встановлено, що у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру про визнання протиправними дій товариства щодо ненадання документів для проведення аудиту, зобов`язання службових осіб забезпечити можливість проведення аудиторської перевірки товариства.

При цьому звертаючись із заявою про забезпечення позову у даній справі позивач просив вжити заходів забезпечення позову, таких як: накладення арешту на грошові кошти в сумі 31728000 грн на рахунках, що належать ТОВ «Хмельницьктранс» та заборони відчуження нерухомого майна ТОВ «Хмельницьктранс» (нерухоме майно, згідно переліку наведеного в заяві про забезпечення позову).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (відповідні правові висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову (накладення арешту на кошти товариства та заборона відчуження нерухомого майна) не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України та порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами (у даному випадку - визнання протиправними дій товариства щодо ненадання документів для проведення аудиту, зобов`язання службових осіб забезпечити можливість проведення аудиторської перевірки товариства), оскільки заявлені позивачем заходи забезпечення передбачають застосування обмежень, не пов`язаних з предметом спору.

Окрім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Доводи апеляційної скарги про те, що обмеження розпоряджатись і розраховуватись грошовими коштами жодним чином не вплине на господарську діяльність підприємства, оскільки позивач просить накласти арешт не на обігові кошти відповідача, а на суму коштів, що становить нерозподілений прибуток, а тому обігові кошти ТОВ "Хмельницьктранс" будуть вільними і останнє зможе безперешкодно такими коштами розпоряджатись та провадити свою господарську діяльність, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки позивач у прохальній частині заяви про забезпечення позову просить суд саме: накласти арешт на грошові кошти у сумі 31728000,00 грн. на рахунках, що належать ТОВ "Хмельницьктранс" і знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України.

Тобто, позивач просить суд накласти арешт на усі банківські рахунки відповідача в межах вказаної суми без зазначення нерозподіленого прибутку та без вказівки на можливість розпорядження банківськими рахунками з обіговими коштами.

Окрім того, вірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем необхідності заборони відчуження на нерухоме майно ТОВ "Хмельницьктранс" на 35 об`єктів нерухомості, адже у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, відповідач буде обмежений на тривалий час у розпорядженні нерухомим майном, зазначеним у заяві про забезпечення позову (35 об`єктів нерухомості), що також не є співмірним з предметом позову у даній справі.

Також колегія суддів враховує, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Разом з тим позивачем не доведене належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 76, 77 ГПК, що невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист (відновлення) прав позивача у випадку задоволення позовних вимог. Позивачем не надано доказів у підтвердження вчинення дій відповідачем, які би свідчили про існування реального наміру відчужувати об`єкти нерухомості.

Доводи апелянта про те, що відповідач мав намір відчужити нерухоме майно, що підтверджується отриманим позивачем 24.01.2023р повідомленням від ТОВ "Хмельницьктранс" про проведення загальних зборів з питанням порядку денного "про продаж нежитлової будівлі автостанції в смт. Віньківці; про вибір та залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової нежитлової будівлі автостанції в смт. Віньківці", оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки ТОВ "Хмельницьктранс" повідомило позивача листом № 49 від 16.02.2023 року, що загальні збори учасників, призначені на 31.01.2023 року, не відбулися у зв`язку з неявкою учасників товариства. Таким чином, станом на дату звернення позивача з заявою про забезпечення позову товариством не було прийнято рішення про продаж нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. А тому висновок господарського суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі є обґрунтованими.

У відповідності до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм ст. 136, 137, 234 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.03.2023 у справі №924/874/22 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.