РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2023Справа № 910/1172/23
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Онлайн", м. Київ

про стягнення 12 220,80 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.01.2023 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Онлайн" (відповідач) суми загальної заборгованості в розмірі 12 220,80 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про встановлення сервітуту №09-М/012 від 01.09.2011 року в частині внесення платежів за використання об`єктів розміщення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 року, матеріали справи №910/1172/23 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

17.03.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не має обов`язку в частині внесення платежів за використання об`єктів розміщення за договором. Також відповідач просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

21.03.2023 року від подзивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2020 року по листопад 2020 року відсутні.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Питання щодо винесення рішення в справі відбувається з перевищенням встановленого строку у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168). Надалі строк дії воєнного стану в Україні, згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року. В подальшому, 22 травня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року. В наступному, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року. Законом України №8189 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Відповідно до Закону про продовження строку дії воєнного стану та загальної мобілізації в Україні від 11 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб до 20 травня 2023 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між Комунальним підприємством №Київжитлоспецексплуатація» (надалі - підприємство) та Товариством з обмеженою ідповідальністю «Навігатор-Онлайн» (надалі - сервітуарій) було укладено Договір про встановлення сервітуту №09-М/012 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого його предметом є обмежене право користування сервітуарієм житловими та нежитловими будівлями комунальної власності для розміщення сервітуарієм своїх телекомунікаційних мереж (надалі - об`єкт розміщення), що знаходяться в Шевченківському районі м. Києва за адресами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору.

Об`єкти розміщення використовуються виключно для розміщення комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якоо роду по проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах, крім радіотехнічних, між кінцевим обладнанням у визначеному сторонами місці. (п. 1.2. Договору).

Сервітуарій зобов`язується вносити підприємству, відповідно до умов Договору, плату за використання об`єктів розміщення (далі за текстом - плата) та інші платежі, визначені Договором. Загальний розмір плати за цим Договором встановлюється в сумі, яка визначена в додатках до цього Договору, що є невід`ємною частиною. (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору загальна плата за даним Договором становить 8 918,40 грн, в т.ч. ПДВ 1 486,40 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Пунктом 3.1.4. Договору передбачено, що сервітуарій зобов`язується забезпечити відповідність технічних характеристик обладнання, що встановлюється на об`єктів розміщення телекомунікаційних мереж, діючим в Україні нормативам, а також наявність повного комплекту відповідної документації (технічна документація погоджена з балансоутримувачем будинку, договір про приєднання телекомунікаційного обладнання до електричних мереж, тощо).

Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє протягом трьох місяців до 31.12.2011 року. (п. 9.1. Договору).

Договір вважається пролонгованим з строком дії до 31.08.2012 року, у випадку підтвердження сервітуарієм виконання п. 3.1.5. цього Договору до моменту закінчення строку дії Договору 31.12.2011 року. (п. 9.2. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони погодили перелік будинків у Шевченківському районі.

Додатковою угодою №1 від 28.10.2011 року сторони п. 1.1. Договору виклали в наступній редакції: «Предметом цього Договору є обмежене право користування сервітуарієм житловими та нежитловими будівлями комунальної власності для розміщення сервітуарієм своїх телекомунікаційних мереж (надалі - об`єкт розміщення), що знаходяться в Солом`янському та Шевченківському районі м. Києва за адресами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору.

Додатковою угодою №1 від 28.10.2011 року сторони п. 2.3. Договору виклали в наступній редакції: «Загальна плата за даним Договором становить 24 353,40 грн, в т.ч. ПДВ 4 058,90 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 28.10.2011 року сторони погодили перелік будинків у Солом`янському та Шевченківському районах.

Додатковою угодою №2 від 01.04.2012 року сторони п. 2.3. Договору виклали в наступній редакції: «Загальна плата за даним Договором становить 26 880,60 грн, в т.ч. ПДВ 4 480,10 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Додатковою угодою №2 від 01.04.2012 року сторони п. 8.1. та 8.2. Договору виклали в наступній редакції: «Даний Договір вважається вкдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 30.06.2012 року. Даний Договір вважається пролонгованим з строком дії до 31.12.2012 року, у випадку підтвердження сервітуарієм виконання ним п. 3.1.5. цього Договору до моменту закінчення строку дії Договору 30.06.2012 року».

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 01.04.2012 року сторони погодили перелік будинків у Солом`янському та Шевченківському районах.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2012 року сторони п. 2.3. Договору виклали в наступній редакції: «Загальна плата за даним Договором становить 26 954,40 грн, в т.ч. ПДВ 4 492,40 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2012 року сторони п. 8.1. та 8.2. Договору виклали в наступній редакції: «Даний Договір вважається вкдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 30.12.2012 року. Даний Договір вважається пролонгованим з строком дії до 31.12.2014 року, у випадку підтвердження сервітуарієм виконання ним п. 3.1.5. цього Договору до моменту закінчення строку дії Договору 30.12.2012 року».

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 01.10.2012 року сторони погодили перелік будинків у Солом`янському та Шевченківському районах.

Додатковою угодою №4 від 01.11.2012 року сторони п. 2.3. Договору виклали в наступній редакції: «Загальна плата за даним Договором становить 2 797,80 грн, в т.ч. ПДВ 466,30 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Додатковою угодою №4 від 01.11.2012 року сторони п. 9.1. та 9.2. Договору виклали в наступній редакції: «Даний Договір вважається вкдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 31.01.2013 року. Даний Договір вважається пролонгованим з строком дії до 31.12.2014 року, у випадку підтвердження сервітуарієм виконання ним п. 3.1.5. цього Договору до моменту закінчення строку дії Договору 31.01.2013 року».

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 01.11.2012 року сторони погодили перелік будинків у Солом`янському та Шевченківському районах.

Додатковою угодою №5 від 01.11.2013 року сторони п. 2.3. Договору виклали в наступній редакції: «Загальна плата за даним Договором становить 1 261,80 грн, в т.ч. ПДВ 210,30 грн, за один календарний місяць, яка сплачується до 15 числа місяця за поточний місяць на повнй обсяг обумовлених Договором платежів.

Додатковою угодою №5 від 01.11.2013 року сторони п. 8.1. та 8.2. Договору виклали в наступній редакції: «Даний Договір вважається вкдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 31.12.2014 року. У разі невиконання сервітуарієм п. 3.1.5. Договору підприємство має право розірвати Договір достроково».

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №5 від 01.11.2013 року сторони погодили перелік будинків у Солом`янському та Шевченківському районах.

Додатковою угодою №6 від 31.12.2014 року сторони п. 1.1. Договору виклали в наступній редакції: «Предметом цього Договору є обмежене право користування сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору.».

Додатковою угодою №6 від 31.12.2014 року сторони п. 3.3. Договору виклали в наступній редакції: «Щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця. Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електроннмими засобами зв`язку відповідно до реквізитів сервітуарія вказаних в даноому Договорі. На момент підписання даного Договору щомісячна плата становить 1 419,00 грн, в тому числі ПДВ 236,50 грн.».

Додатковою угодою №6 від 31.12.2014 року сторони п. 3.3. Договору виклали в наступній редакції: «Плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від підприємства.».

Даний Договір вважається вкдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 31.12.2015 року. У разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах. (п. 9.1., 9.2. Договору в редакції Додаткової угоди №6 від 31.12.2014 року).

Додатком №1 до Договору, в редакції Додаткової угоди №6 від 31.12.2014 року, сторони виклали Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати.

Додатковою угодою №7 від 01.09.2016 року сторони п. 3.3. Договору виклали в наступній редакції: «Щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця. Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електроннмими засобами зв`язку відповідно до реквізитів сервітуарія вказаних в даноому Договорі. На момент підписання даного Договору щомісячна плата становить 1 527,60 грн, в тому числі ПДВ 254,60 грн.».

Додатком №1 до Договору, в редакції Додаткової угоди №7 від 01.09.2016 року, сторони виклали Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на наявність заборгованості за відповідачем на суму в розмірі 12 220,80 грн, а саме, згідно наступних рахунків на оплату:

- №505 від 01.02.2019 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №741 від 28.02.2019 року);

- №1582 від 01.05.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №1786 від 31.05.2020 року);

- №1978 від 01.06.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №1938 від 30.06.2020 року);

- №2303 від 01.07.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №2520 від 31.07.2020 року);

- №2710 від 01.08.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №2886 від 31.08.2020 року);

- №3051 від 01.09.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №3251 від 30.09.2020 року);

- №3449 від 01.10.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №3612 від 31.10.2020 року);

- №3808 від 01.11.2020 року на суму 1 527,60 грн (акт надання послуг №3975 від 30.11.2020 року).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що у нього не має обов`язку в частині внесення платежів за використання об`єктів розміщення за договором та просив застосувати до вимог строк позовної давності.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. (ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України).

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. (частини 1-3 ст. 403 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами в Договорі про встановлення сервітуту №09-М/012 від 01.09.2011 року встановили обмежене право користування відповідачем житловими та нежитловими будівлями комунальної власності для розміщення ним своїх телекомунікаційних мереж за плату.

При цьому, пунктами 9.1. та 9.2. Договору в редакції Додаткової угоди №6 від 31.12.2014 року встановлено, що Договір є укдаденим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками і діє до 31.12.2015 року і у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи повідомлень жодної із сторін щодо закінчення терміну дії Договору, відповідно до п. 9.2. (в редакції Додаткової угоди №6 від 31.12.2014 року), Суд зазначає, що дія Договору про встановлення сервітуту №09-М/012 від 01.09.2011 року пролонгованою, а тому станом на момент розгляду справи у суді, Договір є діючим.

З матеріалів справи вбачається, а відповідачем не спростровано, що у період з лютого 2019 року, а також з травня 2020 року по листопад 2020 року за відповідачем рахується заборгованість на суму в розмірі 12 220,80 грн.

Відповідно до статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З умов погоджених сторонами в п. 3.3. Договору (в редакції Додаткової угоди №6 від 31.12.2014 року) вбачається, що щомісячний розмір плати за даним Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження внесення відповідачем плати у повному обсязі за період лютий 2019 року, травень 2020 року - листопад 2020 року, у встановлений Договором строк.

Заперечення відповідача щодо того, що у нього відсутній обов`язок в частині внесення платежів за використання об`єктів розміщення за договором, не знайшли свого підтвердженя в матеріалах справи та не доведені відовідачем жодним аргументом.

Отже, відповідач порушив умови Договору та не розрахувався з позивачем.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача простроченої заборгованості в сумі 12 220,80 грн за період: лютий 2019 року, травень 2020 року - листопад 2020 року.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не було виконано своїх зобов`язань за Договором та не здійснено вчасний розрахунок, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 12 220,80 грн визнаються судом законними та обґрунтованими.

Поряд з цим, у своєму відзиві відповідач просив суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності та на цій підставі відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При розгляді цього спору, суд виходить з того, що позовна давність не є інститутом процесуального права.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог глави 19 Цивільного кодексу України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, адже згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже зазначалось судом, відповідач наявність вказаної заборгованості не спростував, при цьому заявив про застосування строків позовної давності.

Судом встановлено, що з урахуванням положень Договору, строк оплати за лютий 2019 року настав в лютому 2019 року, а за період з травня 2020 року по листопад 2020 року і ці місяці відповідно.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, позивач звернувся з позовом до суду в січні 2023 року, а тому, з пропуском загального строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за лютий 2019 року. До вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з травня 2020 року по листопад 2020 року позовна давність не застосовується, оскільки позивачем цей строк не пропущено.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема у постанові від 09.04.2020 у справі №10/Б-743), що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №752/4422/17).

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (правові позиції викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №7106/1272/14-ц, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 та від 19.11.2019 у справі №911/3680/17).

Позивач заяви про визнання поважними причин пропуску строків позовної давності до суду не подав, тому суд позбавлений можливості здійснити оцінку цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову у даній справі.

Згідно частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 527,60 грн, що виникла за лютий 2019 року за Договором, судом не задовольняються у зв`язку зі спливом строку позовної давності для звернення з цими вимогами до суду.

При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 10 693,20 грн, що виникла за травня 2020 року по листопад 2020 року за Договором визнаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 10 693,20 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 348,50 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор-Онлайн» (ідентифікаційний код 25388695, місцезнаходження: 04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 4/10) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (ідентифікаційний код 03366500, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Воллодимирська, буд. 51-А) суму заборгованості в розмірі 10 693,20 грн (десять тисяч шістсот дев`яносто три гривни 20 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 348,50 грн (дві тисячі триста сорок вісім гривень 50 копійок).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Залишити за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 335,50 грн.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ