ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023м. ХарківСправа № 910/10604/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Гонг", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТ ІН", м.Київ
про стягнення коштів 996510,81 грн.
за участю представників :

позивача:Бєлокриницький А.О.;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ГОНГ" (далі - позивач, ПРАТ "ГОНГ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТ ІН" (далі - відповідач, ТОВ "ДЖАСТ ІН") з вимогами про стягнення 603 452,96 грн на підставі Договору № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 (далі - Договір оренди), з яких: 486 747,10 грн - сума основної заборгованості; 52 770,62 грн - сума пені; 11 494,19 грн - сума інфляційних втрат; 3 766,34 грн - сума за користування грошовими коштами (3% річних); 48 674,71 грн - сума штрафу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 13.01.2023 о 10:30.

09.01.2023 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№417), в якому не погоджується з заявленими вимогами та просить відмовити у задоволенні позову з огляду на обставини військової агресії Російської Федерації проти України (форс-мажор) внаслідок яких відповідач з березня 2022 року не міг користуватись орендованим приміщенням. Вказує, що у відповідності до п.5.4 Договору скористався правом на розірвання Договору в односторонньому порядку, повідомлення про розірвання Договору було отримано позивачем 09.05.2022, проте проігноровано з підстав зазначення відповідачем у повідомленні невірної дати його розірвання. Вважає, що у відповідності до умов Договору та ч.3 ст.651 ЦК України він є розірваним, у зв`язку із чим нарахування штрафних санкцій можливе тільки за період з 06.03.2022 по 09.06.2022 року.

12.01.2023 позивач до суду надав заяву про збільшення позовних вимог (вх.№871). Відповідно до змісту вказаної заяви позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за Договором № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 у розмірі 996 510,81 грн., з яких: 695 353,00 грн - сума основної заборгованості; 156 978,32 грн - сума пені; 64 625,39 грн - сума інфляційних втрат; 10 018,80 грн - сума за користування грошовими коштами (3% річних); 69 535,30 грн - сума штрафу.

25.01.2023 позивачем була подана відповідь на відзив (вх.№1886), в якій останній не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, з огляду їх необґрунтованості.

Протокольною ухвалою від 13.01.2023 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку із чим подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням зазначених у ній змін. Відкладено підготовче засідання на 03.02.2023 о 13:00.

Протокольною ухвалою від 03.02.2023 відкладено підготовче засідання на 03.03.2023 об 11:00.

Протокольною ухвалою від 03.03.2023 закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 24.03.2023 об 11:00.

Представник позивача у судовому засіданні 24.03.2023 підтримав вимоги, розмір яких заявлений у заяві про збільшення позовних вимог .

Представник відповідача на відеозв`язок в режимі відеоконференції з невідомих для суду причин не вийшов, про дату, час судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки інший представник відповідача Чуб С.В. був присутній у судовому засіданні 03.03.2023.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.01.2022 між Приватним акціонерним товариством «ГОНГ» (надалі-Позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖАСТ ІН» (надалі Відповідач, Орендар) був укладений Договір № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлові приміщення вказані в п. 1.2 Договору (далі- «Приміщення» або «Об`єкт оренди»), за плату, що вказана в Договорі. Нежитлові приміщення надаються Орендарю для здійснення статутної діяльності (п.1.1 Договору)

Відповідно до п.1.2 Договору нежитлові приміщення, що передаються в оренду Орендарю, розташовані за адресою: м. Харків, Григорівське шосе, 88, будівля літ. А-1, М-2, загальною площею 768,37 кв.м. у т.ч.;

1.2.1. Складське приміщення А-1 №8 площею 306,80 кв.м.;

1.2.2. Рампа додаткова А-1, площею 170,67 кв.м.;

1.2.3. Коридор А-1 №10, площею 69,60 кв.м;

1.2.4. Складське приміщення М-2 №25, площею 96,20 кв.м.;

1.2.5 Офісні приміщення М-2 №21, 22, 24, 55-58, площею 125,10 кв.м.

Згідно до п.1.6 Договору він набуває чинності з моменту підписання акту прийому - передачі приміщень та діє до 31 грудня 2022 року.

Згідно з п.2.2.7 Договору Орендар зобов`язується здійснювати оплату не пізніше 5 числа поточного місяця за орендовані приміщення та відшкодувати Орендодавцю витрати за комунальні платежі згідно з наданими рахунками, а також перевитрати по комунальних платежах, що виникли з різниці авансового платежу і фактично спожитих комунальних послуг протягом 3 робочих днів з моменту виписки відповідного рахунку.

Відповідно до п.3.1 Договору щомісячна орендна плата за приміщення, які передаються в оренду, становить:

- Складське приміщення А-1 №8 площею 306,80 кв.м 30066,40 грн;

- Рампа додаткова А-1, площею 170,67 кв.м.- 6826,80 грн;

- Коридор А-1 №10, площею 69,60 кв.м 2784,00 грн;

- Складське приміщення М-2 №25, площею 96,20 кв.м.- 9427,60 грн;

- Офісні приміщення М-2 №21, 22, 24, 55-58, площею 125,10 кв.м. 19 390,50 грн;

- прибирання території , прилеглої до орендованих приміщень 650 грн;

- вивіз побутового сміття, в т.ч. підготовка, сортування, навантаження 215,00 грн;

- проведення дератизаційних заходів 175,00 грн.

Разом: 69 535,10 грн., в т.ч. ПДВ 11 589,22 грн.

Відповідно до п.3.2 Договору форма оплати за Договором безготівковий рахунок. Орендар проводить 100% передоплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця в термін, передбачений у п.2.2.7 Договору.

Згідно з п.3.3 Договору орендна плата є фіксованою і не залежить від результатів господарської діяльності Орендаря.

Відповідно до п.4.2 Договору передача Приміщень здійснюється за актом прийому-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу цих приміщень в оренду.

На виконання Договору № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022, позивач передав, а відповідач прийняв в платне користування нежитлові приміщення, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі №1 від 01.01.2022.

Відповідно до п.5.4 Договору Орендар має право відмовитись від даного Договору, попередивши Орендодавця за 30 календарних днів до розірвання договору письмовим повідомленням.

Позивач у позовній заяві наголошує, що 09.05.2022 отримав на електронну адресу від відповідача лист, в якому останній, посилаючись на форс-мажорні обставини повідомив про припинення дії Договору з 31.05.2022. При цьому позивач відхиляє правомірність вказаної заяви відповідача, щодо дострокового припинення дії Договору з огляду недотриманням останнім припису п.п.2.2.21 Договору.

16.06.2022 Позивач надіслав на адресу відповідача Претензію за вих№97 від 08.06.2022, в якій вимагав погасити наявну заборгованість за послуги оренди, передбачені Договором № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022. Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення.

Враховуючи те, що відповідач обов`язки, встановлені п.2.2.7 Договору не виконує та не здійснює оплату оренди нежитлових приміщень в розмірі, визначеному п.3.1 Договору вказане і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених уст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності ізст.173 ГК Українитаст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Відповідно дост. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК Українивстановлено, що відповідно дост.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленимиЦКз урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідност. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положенняЦК Україниз урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ізст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом норми містяться устатті 283 ГК України.

Судом встановлено, що за актом прийому-передачі №1 від 01.01.2022 позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування нежитлові приміщення.

Відповідно дост. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Відповідно достатті284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Відповідно дост. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1, 5ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч. 3ст. 285 ЦК України.

Відповідно до положень статей 525,526,530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цьогоКодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно наявного в заяві розрахунку позивача ( з урахуванням збільшених позовних вимог) борг Відповідача за орендною платою за Договором за період з 06.03.2022 по 12.01.2023 (за 10 місяців) складає 695 353,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 09.05.2022 на електронну адресу позивача було направлено лист, в якому повідомлено останнього про припинення дії Договору з 31 травня 2022 року.

Як було зазначено вище, позивач не заперечує факту отримання 09.05.2022 від відповідача листа щодо дострокового припинення дії Договору. При цьому позивач заперечує його правомірність, посилаючись на те, що відповідач зазначивши у листі про бажання припинити дію Договору з 31.05.2022 не дотримався 30-ти денного строку, встановленого п.п. 2.2.21 Договору, направивши заяву пізніше належного терміну, або визначивши кінцеву дату розірвання раніше, аніж передбачено п.5.4 Договору. З вказаних підстав вважає правомірним нарахування ним орендної плати за період з 06.03.2022 по 12.01.2023 (до закінчення строку дії Договору) за відсутності належного повідомлення відповідача про припинення дії Договору.

Суд не погоджується з вищенаведеною аргументацією позивача з наступних підстав.

Суд звертає увагу, що згідно п. 5.4 Договору сторони, шляхом вільного волевиявлення чітко передбачили, що Орендар має право відмовитись від цього Договору, попередивши Орендодавця за 30 календарних днів до розірвання договору письмовим повідомленням.

Відповідно до ч.1. ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 указаної статті визначено, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо у договорі та можуть бути узалежнені від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Указану позицію Верховний суд у складі суддів Касаційного господарського суду висловив у п.6.2. Постанови від 16 березня 2020 року у справі № 910/2051/19.

Суд вважає, що відповідач, направивши позивачу 09.05.2022 відповідний лист реалізував своє право на розірвання договору № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 в односторонньому порядку, оскільки реалізація такої відмови від договору здійснена на підставах, передбачених умовами договору, а саме п.5.4.При цьому бажання відповідача розірвати зазначений Договір у найкоротший строк, а саме 31 травня 2022, проте як лист був направлений тільки 09.05.2022 не відміняє самостійного юридичного факту реалізації відповідачем наміру припинити дію Договору, оскільки такий намір відображено у листі від 09.05.2022.

Таким чином, з огляду на те, що лист, в якому зазначено про намір одностороннього розірвання Договору був отриманий позивачем 09.05.2022, у відповідності до п.5.4 вказаний Договір є припиненим 09.06.2022.

З урахуванням того, що сума орендної плати відповідно до п.3.1 Договору є фіксованою та відповідачем не надано доказів оплати орендної плати за період з 06.03.2022 по 09.06.2022 підлягає задоволенню та стягненню з відповідача за цей період основна заборгованість у розмірі 208 605,90 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язань за договором № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 позивачем за період з 06.03.2022 по 12.01.2023 заявлено до стягнення з останнього 156 978,32 пені, 64 625,39 інфляційних втрат; 10 018,80 грн за користування грошовими коштами (3% річних) та 69 535,30 грн штрафу (10% несплаченої суми за 10 місяців прострочення).

Згідно до ч. 2ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст.610,611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно дост. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу Українивизначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.5 Договору встановлено, що у разі прострочення оплати платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що діє в період прострочення, за кожен день прострочення.

Згідно до п.5.6 Договору у разі прострочення оплати платежів більш ніж на 1 місяць , Орендар сплачує штраф у розмірі 10% несплаченої суми.

З урахуванням того, що судом встановлено прострочення відповідачем зобов`язань за Договором № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 у розмірі 208 605,90 грн. (борг по орендній платі) з урахуванням наведеного підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані нараховані за період з 06.03.2022 по 09.06.2022 3% річних у розмірі 1 143,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 373,14 грн., пеня у розмірі 9049,12 грн та штраф у розмірі 20 860,59 грн., в іншій частині вимог 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу суд відмовляє.

Щодо заперечень відповідача про неможливість виконання зобов`язань за договором у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, зокрема, введенням воєнного стану в Україні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 №2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ "Про затвердження Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Розділом 6 Договору встановлено, що при виникненні форс-мажорних обставин, сторона зобов`язана негайно, у термін не більше 5-ти днів з моменту виникнення інформувати іншу сторону про наявність таких обставин, що перешкоджають виконанню умов даного договору.

Доказом наявності форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Якщо документ Торгово-промислової палати України відсутній, то сторони втрачають право посилатися на форс-мажорні обставини у разі невиконання своїх зобов`язань за договором.

Матеріали справи не містять сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за Договором № 37/А-1-8-01/22 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 165, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАСТ ІН» (02090, м.Київ, вул. Бутлерова, буд.1; ) на користь Приватного акціонерного товариства «ГОНГ» (61064, м. Харків, шосе Григорівське, буд.88; ) основну заборгованість 208 605 грн. 90 коп, 3% річних 1 143 грн. 04 коп., інфляційні втрати 13 373 грн. 14 коп., пеню 9049 грн. 12 коп., штраф 20 860 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору 3 795 грн. 47 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "03" квітня 2023 р.

Суддя С.Ч. Жельне