ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. Справа№ 910/7039/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 (повний текст складено 25.10.2022)

у справі № 910/7039/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС", м. Київ

про стягнення 67 600,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У серпні 2022 року Акціонерне товариство "Укртранснафта" (далі - АТ "Укртранснафта", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (далі - ТОВ "Еквівес", відповідач) про стягнення пені в розмірі 67 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 23-02/33-21 від 29.10.2021 в частині своєчасного здійснення постачання товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку доведено існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють відповідача від відповідальності за невиконання умов Договору у період з 05.03.2022 по 30.03.2022 відповідно до положень статті 617 Цивільного кодексу України, статті 217 Господарського кодексу України щодо стягнення пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Укртранснафта" 29.11.2022 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі; стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 67 600,00 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийняте з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Так, зокрема, за твердженням скаржника, судом першої інстанції не було досліджено:

-зміст листа відповідача від 10.03.2022 №0001Н щодо настання форс-мажорних обставин - військової агресії рф проти України [не містить обґрунтування яким чином агресія рф вплинула на неможливість виконання взятих на себе зобов`язань за Договором (причинно-наслідковий зв`язок); не містить посилання на лист ТОВ "Вектор - Глобал" від 24.02.2022 (перевізника, який мав виконати доставку товару з Туреччини до України)];

- ігнорування відповідачем отриманої від позивача претензії від 26.04.2022;

- несвоєчасність повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин (через 14 днів після настання таких обставин та через 5 днів настання строку виконання зобов`язання за Договором), що відповідно до пункту 9.5 Договору позбавляє відповідача права посилатися на таку обставину, як на підставу, що звільняє його від відповідальності за порушення умов Договору;

- можливості своєчасно поставити товар впродовж 111 днів до моменту настання форс-мажорних обставин, оскільки заявка про готовність позивача до виконання Договору була отримана відповідачем 04.11.2022.

Скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивоване тим, що копію оскаржуваного рішення від 25.10.2022 позивач не отримував, ознайомився з повним текстом рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень 14.11.2022.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 справу № 910/7039/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) - Кравчука Г.А., суддів: Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7039/22; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою АТ "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22 до надходження до суду матеріалів справи.

26.12.2022 матеріали справи № 910/7039/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 задоволено клопотання АТ "Укртранснафта" та поновлено йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртранснафта" на вказане рішення суду першої інстанції у даній справі, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив в установлені судом строки.

Позиція інших учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сторони належним чином були повідомлені про розгляд апеляційної скарги у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У зв`язку з введенням 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копії ухвали суду апеляційної інстанції від 23.01.2023 було надіслано на вказані учасниками справи офіційні електронні адреси: АТ "Укртранснафта" - ; ТОВ "Еквівес" - та отримані за цими електронними адресами 31.01.2023, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Також, інформацію про розгляд справи було розміщено 31.01.2023 на офіційному веб-сайті Північного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду апеляційної інстанції від 23.01.2023 про відкриття апеляційного провадження у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається, розміщена та оприлюднена 26.01.2023 за веб-адресою: reyestr.court.gov.ua/Review/108578728.

Зважаючи на приписи частин 1, 2, 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України та на відсутність відповідних клопотань від учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 29.10.2021 між АТ "Укртранснафта" (покупець) та ТОВ "Еквівес" (постачальник) укладено Договір поставки № 23-02/33-21 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого на умовах цього Договору та за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом щодо прийняття рішення Уповноваженою особою з проведення публічних закупівель АТ "Укртранснафта" у м. Києві від 28.09.2021 № 94УО/7) постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки генератори (код 31120000-3 за ДК 021:2015) (ЕГА-2021-06-02-010383-b) (установки генераторні дизельні) (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

За приписами пунктів 2.1, 2.2 Договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (далі - Специфікація).

Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики товару визначена у Додатку № 2 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (далі - Додаток № 2).

Як встановлено у пункті 3.1 Договору, ціна товару в Договорі визначається в національній валюті України та вказується у Специфікації до цього Договору.

Загальна сума Договору становить 2 599 999,99 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 99 коп.) грн., у тому числі ПДВ (20%): 433 333,33 (чотириста тридцять три тисячі триста тридцять три грн. 33 коп.) грн. (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договору, умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС-2020", місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до даного Договору. Постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені Специфікацією, на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання Договору (в тому числі на кожну частину/партію товару).

Приймання товару покупцем (в тому числі кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін електронного (- их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)), після підписання уповноваженими представниками постачальника та Інспекторської організації покупця Акту огляду товару на відповідність умовам Договору (пункт 5.5 Договору).

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару, визначеної в заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.

Розділом 9 Договору сторонами узгоджено умови настання обставин непереборної сили, відповідно до яких:

-сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому Договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим Договором порядку (пункт 9.1);

-під обставинами непереборної сили у цьому Договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього Договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню (пункт 9.2);

-не вважаються обставинами непереборної сили недодержання своїх обов`язків контрагентом тієї сторони, що порушила цей Договір, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання цього Договору, відсутність у сторони, що порушила Договір, необхідних коштів (пункт 9.3);

-сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно, із застосуванням технічних засобів миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта), письмово повідомити іншу сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов`язань за Договором (пункт 9.4);

-неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 9.5);

-обставини непереборної сили автоматично продовжують строк виконання зобов`язань за цим Договором. У випадку якщо обставин непереборної сили продовжуються більш ніж один місяць з моменту виникнення таких обставин, то будь-яка з сторін має право достроково припинити дію цього Договору шляхом його розірвання в односторонньому порядку, відповідно до чинного законодавства України (пункт 9.6);

-наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України (пункт 9.7).

За приписами пункту 11.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Специфікацією до Договору (Додаток №1) передбачено місце поставки: 2 (дві) шт.: Урочище "Промисловий центр", 6, с. Смільне, Бродівська ТГ, Золочівський район, Львівська область, 80643; 1 (одна) шт.: комплекс будівель та споруд № 1/3, територія Кобзарцівськоі сільської ради, Снігурівський район Миколаївська область, 57325, а також строк поставки: протягом 120 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від покупця.

02.11.2021 позивач направив відповідачу заявку про готовність АТ "Укртранснафта" до викання Договору, яка отримана відповідачем 04.11.2021 відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання умов Договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар на суму 2 599 999,99 грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-328 від 30.03.2022.

Позивач стверджує, що ним 26.04.2022 на адресу позивача направлена претензія № 04-03/11/1735-22 з вимогою сплатити штрафні санкції, нараховані за неналежне виконання умов Договору, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення. Проте, матеріали справи не містять належних доказів надіслання вказаної претензії відповідачу (засобами поштового чи телекомунікаційного зв`язку, вручення нарочно).

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом до господарського суду, позивач зазначає про порушення відповідачем встановленого терміну постачання товару, який мав бути поставлений у строк до 04.03.2022, а натомість фактично поставлений відповідачем 31.03.2022 (дата підписання позивачем видаткової накладної). У зв`язку з цим на підставі пункту 7.1 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 67 600,00 грн, нараховану за період з 05.03.2022 по 30.03.2022.

Заперечуючи заявлені позовні вимоги, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що в перші тижні військової агресії перевізники категорично відмовлялися здійснювати перевезення в Україну і брати на себе зобов`язання по збереженню дороговартісного вантажу, а забезпечити передачу товару позивачу відповідач зміг лише 30 березня 2022 року згідно видаткової накладної № Е-328. До листа № 0001Н від 10.03.2022, направленого відповідачем позивачу, про неможливість своєчасного виконання зобов`язань у зв`язку із настанням форс - мажорних обставин, відповідно до пункту 9.7 Договору, було додано документ (лист), виданий Торгово - промисловою палатою України, що підтверджує настання форс - мажорних обставин з 24.02.2022, оскільки порушення зобов`язання сталося внаслідок обставин непереборної сили, а відповідач вжив усіх необхідних заходів для належного виконання умов Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частинами 1 та 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із змісту укладеного між сторонами у даній справі Договору вбачається, що він за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як встановлено судом першої інстанції, Специфікацією до Договору (Додаток №1) сторонами погоджено умови щодо місця поставки: 2 (дві) шт.: Урочище "Промисловий центр", 6, с. Смільне, Бродівська ТГ, Золочівський район, Львівська область, 80643; 1 (одна) шт.: комплекс будівель та споруд № 1/3, територія Кобзарцівськоі сільської ради, Снігурівський район Миколаївська область, 57325, а також щодо строку поставки: протягом 120 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від покупця.

Оскільки заявка про готовність АТ "Укртранснафта" до викання Договору отримана відповідачем 04.11.2021 відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, то останній мав поставити товар у строк до 04.03.2022.

На виконання умов Договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на суму 2 599 999,99 грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-328 від 30.03.2022, яка підписана позивачем 31.03.2022, тобто, із порушенням встановленого умовами Договору строку. Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормою статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт порушення відповідачем строку поставки товару, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої у відповідності до умов пункту 7.1 Договору пені за прострочення поставки у розмірі 67 600,00 грн за період з 05.03.2022 по 30.03.2022.

Апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану в Україні, зважаючи на таке.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).

Як вже встановлено, умовами спірного Договору (пункти 9.1 - 9.7) передбачено, що сторона звільняються від визначеної цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення Договору, якщо таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому Договорі (зокрема, війна, воєнні дії), за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим Договором порядку. Сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно письмово повідомити іншу сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов`язань за Договором. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили, позбавляє сторону права посилатися на таку обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України.

Поряд з цим, відповідно до умов пункту 14.5 Договору сторони зобов`язалися протягом 5 (п`яти) робочих днів інформувати одна одну про всі обставини, що загрожують або роблять неможливим виконання зобов`язань за цим Договором та погоджувати заходи по їх усуненню.

З урахуванням наведеного, на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На даний час строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений.

За приписами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена статтею 204 Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачем не спростовано правомірність спірного Договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що у вказаному Договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Водночас, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин в порядку та строк, встановлені Договором.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", на який посилається відповідач, Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст.14, 14-1Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Аналогічне роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин опубліковано ТПП України на офіційному сайті 20.03.2023.

Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Відповідачем також не надано відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом ТПП України, який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ним умов Договору.

Крім того, відповідачем не дотримано строку, в межах якого відповідно до умов пунктів 9.4, 14.5 Договору він мав письмово повідомити позивача про наявність обставин непереборної сили та їх вплив на виконання ним взятих на себе зобов`язань, з огляду на дату введення воєнного стану в Україні (24.02.2022) та дату отримання від перевізника листа про неможливість у зв`язку з запровадженням воєнного стану доставки товару з Туреччини в Україну (24.02.2022), якими відповідач обґрунтовував у суді першої інстанції настання форс-мажорних обставин. Допущене несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань за приписами пункту 9.5 Договору позбавляє відповідача права посилатися на вказані обставини, як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що посилання відповідача на введення воєнного стану в Україні за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Крім того, у випадку неможливості відповідачем здійснювати підприємницьку діяльність через проведення воєнних (бойових) дій, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови Договору щодо порядку та строків поставки товару, тощо.

За таких обставин, відсутні правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов Договору.

Отже, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованої за прострочення поставки товару пені в розмірі 67 600,00грн за період з 05.03.2022 по 30.03.2022.

З огляду на викладене, доводи скаржника по суті його скарги на рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на встановлені обставини, за висновком колегії суддів апеляційного господарського суду апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Судові витрати.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 126, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 у справі №910/7039/22 скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, офіс 199, ) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2, ) 67 600,00 грн пені та 2481,00грн судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, офіс 199, ) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2, ) 3 721,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Матеріали справи №910/7039/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир