ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1715/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

Прокурор Лянна О.А.;

від Кілійського міжрайонного управління водного господарства Багно В.С.;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс» - Баллан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022

по справі №916/1715/22

за позовом: Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Ізмаїльської районної державної адміністрації

до відповідачів:

1. Кілійського міжрайонного управління водного господарства;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс»

про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити певні дії

суддя суду першої інстанції Рога Н.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

повний текст рішення складено та підписано 18.11.2022

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Ізмаїльської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Кілійського міжрайонного управління водного господарства та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс» , в якому просить:

- визнати недійсним договір підряду по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрощувальної системи» від 16.06.2020 № 337, укладений між Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс» звільнити штучну водойму підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрощувальної системи» площею 10, 2 га, яка знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

12.09.2022 від керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої прокурор просить суд:

- визнати недійсним Договір №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» від 16.06.2020, укладений між ТОВ «Дунайагросервіс» та Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства;

- зобов`язати ТОВ «Дунайагросервіс» звільнити штучну водойму підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», площею 10,2 га, яка знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області посилається на те, що укладений відповідачами договір по суті не містить характерних положень передбачених цивільним законодавством для договорів підряду/надання послуг та за своєю природою є прихованим договором позички державного майна - земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом.

Так, прокурор зазначає, що: «як вбачається зі змісту оспорюваного Договору, останніми (відповідачами) не передбачено будь-яких обов`язків Кілійського МУВГ щодо проведення розрахунків за виконані ТОВ «Дунайагросервіс» роботи з біомеліорації (біологічного очищення від водної рослинності та біоперешкод) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», загальною площею водного дзеркала 10,2 га., шляхом забезпечення вселення, відтворення і життєдіяльності рослиноїдних риб-меліораторів, раків, іншої іхтіофлори і іхтіофауни, поліпшення умов їх існування та регулювання їх чисельності шляхом добування (вилову).

Також, в позові зазначено, що за своєю правовою природою даний Договір є прихованим договором позички державного майна- земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, а не договором підряду/надання послуг, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання недійсним Договору №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», та зобов`язання ТОВ «Дунайагросервіс» звільнити земельну ділянку з водним об`єктом (штучну водойму) у розпорядження Держави.

В обґрунтування такої позиції прокурор зазначає, що відповідно до ст.3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1). поверхневі води; природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2). підземні води та джерела; 3). внутрішні морські води та територіальне море.

Крім того прокурор в позові стверджує, що відповідно до п.1.1 Договору при виконанні робіт сторони керуються Програмою «Створення природно-штучного біомеліоративного комплексу для забезпечення ефективної експлуатації водних об`єктів Кілійського міжрайонного управління водного господарства», розробленою на підставі Патенту на корисну модель 101959, зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 12.10.2015р.

Зазначеною програмою передбачено нормативи вилучення старшовікових груп риб на третій рік функціонування природно-штучного біомеліоративного комплексу (тобто з 2022 року).

Також, прокурором в позові зазначається те, що відповідно до п.1.1 Договору при виконанні робіт сторони керуються Програмою «Створення природно-штучного біомеліоративного комплексу для забезпечення ефективної експлуатації водних об`єктів Кілійського міжрайонного управління водного господарства, розробленою на підставі Патенту на корисну модель 101959, зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 12.10.2015.

Зазначеною програмою передбачено нормативи вилучення старшовікових груп риб на третій рік функціонування природно-штучного біомеліоративного комплексу (тобто з 2022 року).

Крім того, прокурор зазначив, що здійснення біомеліорації водосховища не потребує постійного перебуває виконавця робіт на водосховищі, водночас, Договором зобов`язано ТОВ «Дунайагросервіс» здійснювати охорону майнової цілісності комплексу, вживати заходи щодо збереження майна, забезпечити дотримання належного санітарного стану прибережної захисної смуги та водоохоронної зони навколо водойми, тощо.

На думку прокурора, для вселення рослиноїдних риб-меліораторів у водний об`єкт передача самого водного об`єкту виконавцю не вимагається, але умовами Договору передбачено що підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» передається ТОВ «Дунайагросервіс» і розділом 13 Договору передбачено додаток №5 «Акт прийому-передачі фронту робіт».

Враховуючи все викладене, прокурор вважає, що між ТОВ «Дунайагросервіс» та Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства відсутні правовідносини із біомеліорації (очищення) водосховища, а наявні відносини щодо передачі державного майна для його безкоштовного використання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 в позові відмовлено.

В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором не надано належних та допустимих доказів спрямованості волі сторін спірного Договору на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені даним Договором, та настання між сторонами такого Договору інших прав та обов`язків ніж ті, які передбачені оспорюваним Договором, з огляду на що у суду відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним.

Також, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що безпідставним є також посилання прокурора те, що визначені умовами Договору роботи могли бути здійснені самим Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства, як такі, що жодним чином не обґрунтовані, а також твердження стосовно того, що договір мав бути укладений за наслідком проведення конкурсу, оскільки, по-перше, підстави заявлення позову є іншими, по-друге, методика, в якій зазначено про необхідність проведення конкурсу не є нормативним документом в даному випадку, по-третє, наявний в матеріалах справи протокол №5 технічної ради Кілійського міжрайонного управління водного господарства від 12.06.2020 про розгляд листа-пропозиції ТОВ «Дунайагросервіс» свідчить про дотримання процедури укладання договору.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс» та Кілійського міжрайонного управління водного господарства про визнання недійсним Договору №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» від 16.06.2020, укладеного між ТОВ «Дунайагросервіс» та Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства.

Судом в рішенні також зазначено, що позовна вимога про зобов`язання штучну водойму підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», площею 10,2 га, яка знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області є похідною від вимоги про визнання недійсними Договору, а отже підстав для задоволення якої судом не вбачається - у задоволенні цієї похідної позовної вимоги, також, слід відмовити.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Одеська обласна прокуратура звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 у справі №916/1715/22- скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву керівника Ізмаїльської окружної прокуратури задовольнити повністю та стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 7443, 00 грн. за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що останнім належними, достовірними та юридично спроможними доказами підтверджено, що укладений спірний договір за своєю природою є прихованим договором позички державного майна земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом. На думку апелянта, під виглядом діяльності з біологічного очищення штучної водойми відповідач фактично отримав у безкоштовне користування строком до 2040 року (з можливістю пролонгації договору на 15 років) штучну водойму підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» площею 10, 2 га для здійснення аквакультури.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що постійне виконання певних робіт/послуг не свідчить, що Міжколгоспного-Дунайський канал знаходиться в користуванні у Кілійського міжрайонного управління водного господарства, тоді як господарська діяльність останнього, як за первісною редакцією договору, так і після внесення змін відповідно до угоди №1 від 30.09.2022, якою здійснено формальну заміну слів по тексту договору «з надання водойми у користування» на «надання безперешкодного доступу до водойми», у будь-якому разі пов`язана із вселенням, вирощуванням та виловом водних біоресурсів у водному об`єкті. При цьому на переконання апелянта, угода №1 від 30.09.2022 укладена лише з метою створення штучної видимості відповідності укладеного правочину вимогам законодавства та приховання ознак його удаваності, крім того відповідна угода укладена саме під час розгляду позовної заяви в суді першої інстанції.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції невірно визначив правову природу оспорюваного договору у вигляді змішаного договору з елементами договорів надання послуг та підряду, оскільки у зобов`язаннях підрядного типу результат виконаних робіт завжди має речову форму, то у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб, відтак, суд неправомірно ототожнив обов`язки відповідача за договором у вигляді одночасно надання послуг та виконання робіт.

Крім того, прокурор не погоджується з висновком суду, що встановлення ціни у договорах підряду та надання послуг є необов`язковим, а такі договори можуть бути безоплатними, оскільки, на думку апелянта, це прямо спростовується положеннями ч.1. ст.837 та ч.1 ст.901 ЦК України.

Також, як зазначає скаржник, сторонами не надано, а судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання чи відбувалась очистка водойми від водної рослинності за період дії договору, що є головною метою вказаного договору, отже, вказане свідчить про відсутність наміру здійснювати зариблення водойми саме з метою її очищення та незацікавленність Кілійського МУВГ при укладанні оспорюваного договору в отриманні якісних та своєчасних робіт, метою яких мало б бути покращення стану водойми та підтверджує той факт, що договір укладено саме з метою передачі земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс», яке, на думку апелянта, стало фактичним володільцем майна (штучної водойми підвідного каналу до насосної станції «ЗНС-1 Кілійської рисової зрошувальної системи) для здійснення останнім рибозведення.

Доводи інших учасників провадження у справі:

30.01.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Дунайагросервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що оскаржуване рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.02.2023 Кілійського міжрайонного управління водного господарства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що оскаржуване рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської обласної прокуратури надійшли пояснення щодо поданого відзиву ТОВ «Дунайагросервіс» на апеляційну скаргу.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1715/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1715/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 по справі №916/1715/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

22.12.2022 матеріали справи №916/1715/22 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 по справі №916/1715/22 залишено без руху.

Встановлено Одеській обласній прокуратурі строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 7443, 00 грн. - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

05.01.2023 до Південно західного апеляційного господарського суду від Одеської обласної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До вказаної заяви було додано платіжне доручення №2889 від 28.12.2022.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 13.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 по справі №916/1715/22.

Призначено розгляд апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури на 02.03.2023 о 14:00 год.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 02.03.2023 оголошено перерву до 11.04.2023 о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи № 916/1715/22 відбудеться 11.04.2023 о 12:30 год.

11.04.2023 у судовому засіданні прийняли участь Прокурор Лянна О.А., представник Кілійського міжрайонного управління водного господарства Багно В.С. та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайагросервіс» - Баллан М.В. Представники інших сторін у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

В матеріалах справи міститься заява Ізмаїльської районної державної адміністрації в якій позивач просив розглянути справи за відсутності свого представника.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 11.04.2023, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу №916/1715/22, до суду не повідомлялося.

В матеріалах справи також міститься клопотання Кілійського міжрайонного управління водного господарства про залучення до матеріалів справи доказів (вх.1992/22/Д7 від 27.02.2023), а саме Звіту НДІ «Держводекологія» про НДР впровадження та ефективності функціонування природно-штучного біомеліративного комплексу на водних об`єктах Кілійського міжрайонного управління водного господарства у 2022 році.

Дане клопотання розглянуто колегією суддів та відмовлено у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку, Звіт не був предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, оскільки даний доказ на момент винесення оскаржуваного рішення взагалі не існував, тому відповідно такий доказ не може прийматися до уваги судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції.

Під час судового засідання від 11.04.2023 прокурор підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідачів надали пояснення у відповідності до яких не погоджуються із доводами апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 15.01.1998 №21 Придунайському управлінню зрошувальних систем м. Кілія, Кілійського району передано у постійне користування земельну ділянку площею 533,55 га для будівництва та експлуатації міжгосподарських мереж, об`єктів та споруд водного господарства, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №000538 від 16.06.1998, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №22.

На зазначеній земельній ділянці, зокрема, розташований підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» довжиною 3400м, шириною по дну 21 м, по верху 30 м, до дорівнює площі 10,2 га. Зазначений канал проходить територією Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області (на даний час територія Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області), бере початок з каналу Дунайський і закінчується аванкамерою насосної станції Дружба -1 КРЗС.

З метою реалізації Програми «Створення природно-штучного біомеліоративного комплексу для забезпечення ефективної експлуатації водних об`єктів Кілійського МУВГ», яка була розроблена на підставі «Методології запобігання біологічним загрозам (біоперешкодам) водних екосистем шляхом формування природно-штучного біомеліоративного комплексу» та схвалена Науково-технічною радою Державного агентства водних ресурсів України від 23.12.2020 і затверджена Держводагентством 28.04.2020, Протоколом №3 технічної ради Кілійського міжрайонного управління водного господарства від 08.05.2020 доручено відділу водних об`єктів та техногенно-екологічної безпеки розмістити Програму на сайті Управління для ознайомлення.

Згідно Протоколу №5 технічної ради Кілійського міжрайонного управління водного господарства від 12.06.2020р. щодо розгляду листа ТОВ Дунайагросервіс із пропозицією своїх послуг на проведення робіт з біологічної меліорації, було погоджено дану пропозицію та доручено юрисконсульту Управління підготувати проект договору по біологічному очищенню на Дружба-1 КРЗС.

16.06.2020 між Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства (Замовник) та ТОВ «Дунайагросервіс» (Виконавець) був укладений Договір №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», відповідно до п.1.1 якого за завданням Замовника Виконавець зобов`язується на свій ризик виконати та здати Замовнику в установлений Договором строк роботи, а Замовник зобов`язується надати Виконавцю у часткове користування для цілей цього Договору штучну водойму - підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» Кілійського міжрайонного управління водного господарства (Фронт робіт) і прийняти від Виконавця роботи та погодити визначену Договором винагороду.

30 вересня 2022 року сторони Договору уклали Угоду №1 про внесення змін до Договору №337, якою виклали п.1.1 Договору у новій редакції, а саме: За завданням Замовника Виконавець зобов`язується на свій ризик виконати та здати Замовнику в установлений Договором строк роботи, а Замовник зобов`язується надати Виконавцю безперешкодний доступ до штучної водойми - підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» Кілійського міжрайонного управління водного господарства для цілей цього Договору (Фронт робіт) і прийняти від Виконавця роботи та погодити визначену Договором винагороду.

Крім того, додатками до Договору є Календарний графік робіт, акт приймання виконаних робіт за договором підряду, Акт вселення риб-біомеліораторів, Акт вилучення риб-біомеліораторів, раків, календарний план показників ефективної експлуатації ПШБК, Програма «Створення природно-штучного біомеліоративного комплексу для забезпечення ефективної експлуатації водних об`єктів Кілійського міжрайонного управління водного господарства».

Додатком №5 до Договору є Акт прийому-передачі фронту робіт, згідно якого, в редакції Угоди №1 про внесення змін до Договору №337, що була укладена сторонами 30.09.2022р., Замовник надає Виконавцю безперешкодний доступ до водойми, площею водного дзеркала біля 10,2 га підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» (фронт робіт) для виконання робіт відповідно до Договору.

Сторони за Договором домовилися, що при виконанні робіт вони керуються Програмою «Створення природно-штучного біомеліоративного комплексу для забезпечення ефективної експлуатації водних об`єктів Кілійського міжрайонного управління водного господарства», розробленою на підставі Патенту на корисну модель №101959, зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 12.10.2015.

Риби-меліоратори та раки в даному Договорі є власністю Виконавця і виступають інструментом (матеріально-товарними цінностями (МТЦ) виконання робіт по досягненню мети договору (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору його метою є максимальна можлива очистка каналу від надлишкової кількості водної рослинності, фіто- та зоопланктону, інших домішок біологічного походження з метою зменшення витрат при його експлуатації та витрат на подачу води водокористувачам, а також формування води високої якості і збереження об`ємів води.

Склад, обсяги і строки робіт, що доручаються до виконання Виконавцю, визначені календарним графіком робіт (п. 1.3. Договору).

Строки виконання робіт можуть змінюватись у разі виникнення обставин, які можуть бути взяті сторонами до уваги щодо перегляду строків виконання робіт (п. 1.5. Договору).

Згідно п.1.6. Договору біоресурси не знаходяться у водосховищі в умовах природної волі та не підпадають під дію Закону України «Про рибне господарство», Закону України «Про аквакультуру».

Відповідно до п.1.7. договору у Виконавця не виникає прав власності на водний об`єкт, ця угода не приховує передачу його в оренду Виконавцю.

У п.2.1 Договору сторони визначили, що наслідком виконання робіт за даним договором є біологічне очищення водойми від надлишкової рослинності та біоперешкод, пригнічення розвитку різних груп гідробіонтів та зниження трофності водойми.

У п. 2.2. Договору сторони погодили, що кількісним та якісним показником предмету договору є доведення (зниження) заростання макрофітами до 15% площі акваторії водойми (зменшення кількісних показників розвитку фітопланктону на 50%), і інші показники, в строки, передбачені календарним планом показників ефективної експлуатації природно-штучного біомеліоративного комплексу (надалі іменується ПШБК).

Згідно 2.3. Договору по закінченню кожного п`ятирічного циклу проведення біомеліоративних заходів Виконавець надає Замовнику висновок спеціалізованої наукової установи про результати проведених робіт з біологічного очищення водойми.

За умовами 4.1.- 4.3. Договору Виконавець розпочне виконання робіт протягом 10 днів з дня надання Замовником водойми (фронту робіт). Невід`ємною частиною договору є календарний графік робіт, в якому визначаються дати початку та завершення етапів робіт, обумовлених договором. Датою завершення робіт вважається дата закінчення договору. Виконавець може достроково завершити деякі етапи виконання робіт і здати їх Замовнику, якщо це не знизить якість робіт і не матиме негативного впливу на кінцевий результат ефективної експлуатації Природно-штучного біомеліоративного комплексу.

Відповідно до п.6.1 Договору водойма надається виконавцю в порядку, передбаченому Договором, і оформлюється відповідним актом приймання-передачі.

Згідно п. 6.4. Договору Виконавець дотримується вимог щодо регулювання водних біоресурсів ПШБК за віковими і видовими групами, передбачених Програмою, або які є науково-оптимальними в конкретних умовах задля забезпечення найбільш ефективного механізму досягнення мети договору.

За умовами п. 6.5. Договору Виконавець здійснює оновлення популяції біомеліораторів (вилучення старшовікових видів риб та раків). Терміни, обсяги, порядок вилучення, а також вселення риб-меліораторів, раків та їх результати оформлюються актами.

Виконавець з моменту укладання договору здійснює контрольні вилови з метою визначення кількісного, видового та вікового складу водних гідробіонтів. Вживає заходи з метою виявлення та попередження інфекційних та інвазійних захворювань гідробіонтів (п.6.6. Договору).

Згідно п. 7.1. Договору приймання-передача робіт проводиться в порядку, встановленому чинним законодавством України та договором, та оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами п. 7.6. Договору роботи приймаються щороку, до 29 грудня року, в якому виконувались роботи.

У відповідності до п. 8.2.1.Договору Замовник зобов`язаний забезпечити своєчасну, згідно календарного графіка робіт, передачу Виконавцю фронту робіт, передати у той же час інші необхідні для виконання договору вихідні дані відповідно до договору.

Виконавець, в свою чергу відповідно до п. 8.4.1., 8.4.3., 8.4.17. Договору, зобов`язаний у строк, згідно з умовами договору, Програми, вимогами чинного законодавства та іншими вимогами, що звичайно ставляться до такого виду робіт, виконати передбачені договором роботи; забезпечити охорону майнової цілісності ПШБК; протягом дії договору відповідно до вимог Програми здійснювати вилов, з урахуванням біологічних показників для рослиноїдних риб та раків. А також при необхідності проводити вилов хижих та малоцінних видів риби, відповідно до вимог Програми.

У додатку №7 до Договору сторони також погодили, що у наступні роки відбувається обов`язкова заміна старшовікових особин риб-вселенців наважкою від двох кілограмів та вище, з метою уникнення канібалізму, заморів та перезариблення водного об`єкта; вилучення старшовікових видів вселенців та хижих видів риб; вилучення старшовікових груп веленців відбуватиметься на третій рік від першого року вселення водних біоресурсів; вилучення старшовікових туводних хижих видів риб (окунь, щука, судак, сом тощо), які можуть нести загрозу для молоді вселених видів, відбуватиметься постійно, в спосіб та знаряддями лову, що зазначені в розділі 11.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2040, у разі якщо до 01.05.2040 жодна із сторін письмово не заявить про намір закінчити договір, він вважається продовженим (пролонгованим) строком на 15 років на тих самих умовах (п. 11.1. Договору).

Позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

З тексту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги прокурора направлені, перш за все, на визнання недійсним Договору №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» від 16.06.2020, укладеного між ТОВ «Дунайагросервіс» та Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства, зміст якого, на думку прокурора, суперечить положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, та який має ознаки договору позички.

Звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, прокурор згідно з вимогами статей 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення.

Приписами частини першої статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому зміст договору як дво- чи багатостороннього правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (статті 628 Цивільного кодексу України).

Тобто правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Водночас, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, є удаваним (стаття 235 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинений з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц та постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 915/857/20, від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 03.11.2021 у справі № 918/1226/20.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним, перш за все, вважає за необхідно надати оцінку правовій природі спірного договору, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Так, статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами ч.1 ст. 902 ЦК України Виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг є двостороннім, оскільки виконавець і замовник наділені як правами, так і обов`язками. На виконавця покладено обов`язок надавати послугу і надано право одержувати відповідну плату. Замовник, у свою чергу, зобов`язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця. Тобто замовник здійснює оплату фактично наданих послуг, якщо сторони не домовилися про інше.

В свою чергу частинами 1, 2 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з приписами статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частинами 1 та 3 статті 827 ЦК України передбачено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Отже, предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Послуги відрізняються також від робіт. Якщо у зобов`язаннях підрядного типу результат виконаних робіт завжди має речову форму, то у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб.

Натомість своєрідність договору позички полягає в тому, що передаючи річ у користування, позичкодавець не отримує зустрічного задоволення, прямої вигоди.

На відміну від договорів про надання послуг / підряду, договір позички укладається для отримання можливості користуватися земельною ділянкою (в тому числі землями, зайнятими об`єктом водного фонду) з використанням її корисних властивостей.

Надаючи правову оцінку умовам Договору №337 по біологічному очищенню (біомеліорації) підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» від 16.06.2020, укладеного між ТОВ «Дунайагросервіс» та Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства, правам та обов`язкам сторін, з метою визначення спрямованості їх дій та правових наслідків, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

У відповідності до статті 3 Водного кодексу України (далі - ВК України) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать:1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно зі статтею 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів (частина перша статті 58 ЗК України, стаття 4 ВК України).

За матеріалами справи, земельна ділянка, на якій розташований підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», належить на праві постійного користування Кілійському міжрайонному управлінню водного господарства.

Статтею 95 ЗК України встановлено права землекористувачів, якими визначено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно додатку №7 до Договору, підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» забезпечує транспортування Дунайської прісної води до насосної станції, є джерелом для зрошувальних систем, та забезпечення питною водою, перебуває на балансі відповідача Кілійського міжрайонного управління водного господарства.

Визначаючи зміст права користування, суд першої інстанції вірно зауважив, що надання у користування певного об`єкта передбачає обмеження прав особи, що передає такий об`єкт у користування, та відповідно виникнення прав, у особи, яка набуває право користування.

Натомість, у даному випадку, як встановлено судом з аналізу умов Договору, жодних прав та обов`язків щодо земельної ділянки разом з розташованим на ній водним об`єктом ТОВ «Дунайагросервіс» передано не було, а Кілійське міжрайонне управління водного господарства продовжує володіти та користуватися каналом, який виконує в тому числі функції з постачання води, роботи з очищення якої проводяться ТОВ «Дунайагросервіс» на виконання умов Договору.

З наданих відповідачами у справі пояснень та поданих доказів вбачається, що ТОВ «Дунайагросервіс» виконує визначені умовами Договору роботи /послуги, які фактично споживаються Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства в процесі здійснення ним своєї діяльності при експлуатації підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи».

Крім того, кінцевою метою послуг, що надаються, відповідно до умов Договору, є очистка каналу від надлишкової кількості водної рослинності та інших домішок біологічного походження, в тому числі з метою формування води високої якості, збереження її об`ємів.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що спірний договір містить ознаки договору надання послуг та договору підряду.

При цьому, незважаючи на те, що сторонами Договору було внесено зміни у нього шляхом виключення формулювання «часткове користування» тільки Угодою №1, обсяг прав та обов`язків сторін фактично, оскільки зміст Договору свідчить, що підвідний канал до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи» було передано саме для проведення робіт/послуг, обумовлених Договором.

Щодо тверджень прокурора про відсутність у спірному договорі зобов`язань відповідача-1 по здійсненню оплати відповідачу-2 за виконану роботу (надані послуги), тобто невизначення ціни роботи (надання послуги), яка є істотною умовою для таких видів договорів, то слід зазначити, що конструкція ст.903 Цивільного кодексу України не вимагає обов`язкової оплатності наданих послуг, тобто, вказана норма ЦК України передбачає можливість безоплатного надання послуг.

При цьому, виходячи з умов п. 6.7 Договору певною комерційною вигодою від надання послуг сторони Договору вважають вилов додаткової (надлишкової) кількості риб-меліораторів і раків, старшовікових особин риб-вселенців наважкою від двох кілограмів та вище.

В свою чергу положеннями ч.2 ст. 843 ЦК України визначено, що якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Тобто, вказаною нормою також передбачено можливість не встановлення у договорі підряду ціни роботи, а передбачено можливість її визначення за рішенням суду.

На думку колегії суддів, не доведеною з боку прокуратури також є наявність у визначеній в договорі діяльності відповідача ознак аквакультури (рибництва).

Так, за визначенням термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про аквакультуру», аквакультура (рибництво) - це сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Частиною 1 статті 13 зазначеного Закону встановлено, що за напрямами діяльності аквакультура може здійснюватися з метою: отримання товарної продукції аквакультури та її подальшої реалізації (товарна аквакультура); штучного розведення (відтворення), вирощування водних біоресурсів; надання рекреаційних послуг.

Водночас матеріали справи не містять та прокурором не доведено обставини отримання відповідачем 2 товарної продукції аквакультури та її подальшої реалізації (товарна аквакультура).

Твердження прокурора про обсяги водних біоресурсів, які матиме змогу отримувати щорічно відповідач 2, є припущеннями, які не ґрунтуються на належних та достовірних доказах, при цьому право відповідача на вилучення старшевікових видів риб та вилов хижих та малоцінних видів риб ґрунтується виключно на умовах договору та проводиться з метою уникнення канібалізму, заморів і перезариблення водного об`єкту, при цьому вилучення старшовікових туводних хижих видів риб є обов`язковим з огляду на те, що вони можуть нести загрозу для молоді вселених видів водних біоресурсів.

Штучним розведенням (відтворенням) водних біоресурсів, відповідно до положень ч.1 ст. 1 Закону України «Про аквакультуру», є діяльність з розведення (відтворення), вирощування об`єктів аквакультури, пов`язана з їх подальшим вселенням у водні об`єкти (їх частини) для відновлення природних популяцій, поповнення запасів водних біоресурсів та збереження їх біорізноманіття.

Натомість належними та допустимими доказами прокурором не доведено здійснення відповідачем 2 сільськогосподарської діяльності із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури. При цьому вселення різноманітних видів біомеліоранта проводиться ТОВ «Дунайагросервіс» виключно на виконання і у відповідності до умов договору, з метою надання послуги з очищення каналу та води.

Твердження прокурора про наявність у відповідача 2 можливості щорічно здійснювати вилов водних біоресурсів в обсягах, що відповідають показникам самостійного господарства із вирощування рибних ресурсів, судом також до уваги не приймаються, оскільки по-перше ґрунтуються на припущеннях щодо можливого вилову, по-друге в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження обсягів (показників), що відповідають самостійному господарству із розведення рибних ресурсів.

За визначенням термінів, наведених у статті 1 Закону України "Про аквакультуру", рекреаційні послуги у сфері аквакультури - діяльність, пов`язана з організацією відпочинку, в тому числі з наданням права на здійснення любительського та спортивного добування (вилову) об`єктів аквакультури, а також створенням умов для спостереження за гідробіонтами з метою задоволення естетичних і пізнавальних потреб.

Не містять матеріали справи також доказів надання відповідачем рекреаційних послуг.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів спрямованості волі сторін спірного договору на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені даним договором, та настання між сторонами такого договору інших прав та обов`язків ніж ті, які передбачені оспорюваним договором, з огляду на що відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів також відзначає, що з матеріалів справи не вбачається, що поведінка сторін договору може викликати сумніви щодо реальності їх намірів на досягнення мети договору, адже укладенню договору передували вчинення дій, зокрема, щодо затвердження Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства технічного завдання на розробку Програми, а також розроблення цієї програми Науково-дослідним інститутом «Держводекологія».

Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позовна вимога прокурора про зобов`язання ТОВ «Дунайагросервіс» звільнити штучну водойму підвідного каналу до насосної станції «Дружба-1 Кілійської рисової зрошувальної системи», площею 10,2 га, яка знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, є похідною від вимог про визнання недійсними Договору, у задоволенні яких судом відмовлено, тому у задоволенні цієї похідної позовної вимоги, також слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 по справі №916/1715/22 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 по справі №916/1715/22 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2022 у справі №916/1715/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.04.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.В. Таран