ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/19441/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Кондратова І. Д., Студенець В.І.,

за участю секретаря Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Моторного (транспортного) страхового бюро України

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Ткаченка Б. О., Майданевича А. Г., Гаврилюка О. М.

від 16 січня 2023 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта",

2) Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА",

3) Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО",

4) Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС",

5) Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша",

6) Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто",

про визнання недійсним рішення та визнання недійсним внесення змін,

за участю представників:

від позивача: не з`явилися,

від відповідача: Проц А.В.,

від третьої особи-1: не з`явилися,

від третьої особи-2: не з`явилися,

від третьої особи-3: не з`явилися,

від третьої особи-4: не з`явилися,

від третьої особи-5: не з`явилися,

від третьої особи-6: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - МТСБУ), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 111 від 16 лютого 2021 року, що надійшла до Господарського суду міста Києва 19 лютого 2021 року) просило:

- визнати недійсним рішення загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України, оформлене пунктом 3 протоколу № 186/2018 від 15 листопада 2018 року,

- визнати недійсними рішення загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України, оформлене підпунктом 3.2. пункту 3 протоколу № 186/2018 від 15 листопада 2018 року, про внесення змін до «Порядку фінансових взаємовідносин між страховиками - повними членами МТСБУ для забезпечення безумовного виконання зобов`язань» (затвердженого протоколом загальних зборів повних членів МТСБУ № 110/2012 від 29 листопада 2012 року).

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні рішення були прийняті на загальних зборах повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України, скликання яких відбулося з порушенням встановленого статутними документами відповідача строку та порядку, спірні рішення були прийняті з питань порядку денного, які не повинні були виноситися на розгляд, рішення суперечать нормам чинного законодавства та нормативним документам відповідача, а саме:

- статті 13 Закону України «Про страхування», пункту 39.1. статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пункту 1.5. статті 1, пунктам 8.2.9., 8.4. статті 8 Статуту відповідача, фактично за спірними рішеннями відбулося приховане делегування загальними зборами повних членів МТСБУ частини своїх повноважень учасникам незареєстрованого об`єднання - Пулу внутрішнього перестрахування та приховане зменшення кількості голосів учасників повних членів МТСБУ, необхідних для прийняття рішень з фінансових питань, що призведе до незаконного перерозподілу грошових коштів учасників Пулу, зокрема і позивача;

- підпунктам 6, 7 пункту 2, пункту 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 15 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», спірні рішення мають ознаки антиконкурентних дій.

Також позивач посилається на те, що спірні рішення суперечать договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за договором зовнішнього перестрахування від 28 грудня 2012 року.

Господарський суд міста Києва рішенням від 31 травня 2021 року відмовив у задоволенні позову з підстав того, що позивач не довів наявності порушених його прав спірними рішеннями.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 31 серпня 2021 року скасував рішення Господарського суду міста Києва від 31 травня 2021 року, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив: визнав недійсним рішення загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України, оформлене пунктом 3 протоколу № 186/2018 від 15 листопада 2018 року, та визнав недійсним рішення загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України, оформлене підпунктом 3.2. пункту 3 протоколу № 186/2018 від 15 листопада 2018 року, про внесення змін до «Порядку фінансових взаємовідносин між страховиками - повними членами МТСБУ для забезпечення безумовного виконання зобов`язань». Також суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 204,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 6 306,00 грн.

Верховний Суд ухвалою від 20 січня 2022 року касаційне провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2021 року у справі № 910/19441/20 закрив на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст заяви позивача та додаткової постанови суду апеляційної інстанції

07.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19441/20 про розподіл судових витрат та стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 16.01.2023 у справі № 910/19441/20 заяву Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнив. Стягнув з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" 50 000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

За висновками суду апеляційної інстанції заявником доведено понесення витрат на правову допомогу, в свою чергу, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для зменшення розміру таких витрат, у зв`язку з чим заява Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19441/20 підлягає задоволенню в сумі 50 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 січня 2023 року у справі № 910/19441/20, у якій просило її скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржником зазначено, що суд апеляційної інстанції при ухваленні додаткової постанови неправильно застосував та порушив норми процесуального права, а саме: положення статей 124, 126, 129, 221 Господарського процесуального кодексу України, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права, викладені у таких постановах Верховного Суду:

- від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 (щодо обов`язку сторони процесу, яка очікує понести та має на меті відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу, надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат);

- від 07 грудня 2018 року у справі № 922/749/18 (щодо оцінки судом доказів оплати стороною наданих їй послуг з правничої допомоги);

- від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 та від 22 грудня 2022 року у справі № 910/10404/21 (щодо застосування критерію співмірності при вирішенні питання про відшкодування судових витрат з професійної правничої допомоги).

Позивач та треті особи правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Предметом касаційного оскарження у цій справі є додаткова постанова суду апеляційної інстанції, якою заяву Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" 50 000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану додаткову постанову, дійшов висновку що заявником доведено понесення витрат на правову допомогу, в свою чергу, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для зменшення розміру таких витрат, у зв`язку з чим заява Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/19441/20 підлягає задоволенню повністю в сумі 50 000,00 грн.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на тому, що позивачем до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги №03 від 23.12.2020 укладений між позивачем та Риковим Олександром Олександровичем, з якого вбачається, що відповідно до п.1.1 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором по судовій справі №910/19441/20.

Також, позивачем до матеріалів справи долучено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 23.12.2020 про розмір та порядок сплати гонорару від 03.06.2021.

Відповідно до п.1 даної додаткової угоди вартість послуг (гонорару) за підготовку та подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/19441/20 становить 25 000,00 грн.

Згідно із п.2 додаткової угоди №1 вартість послуг (гонорару) за повне або часткове задоволення апеляційної скарги Адвоката по справі №910/19441/20, Північним апеляційний господарським судом, становить 25 000,00 грн.

Також, апеляційний господарський суд зазначив, що в матеріалах справи наявні акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №03 від 23.12.2020, згідно додаткової угоди №1 від 03.06.2021 та детальний розрахунок робіт (наданий послуг) виконаних робіт по наданню правової допомоги №03 від 23.12.2020, згідно додаткової угоди №1 від 03.06.2021.

Однак, як вбачається з матеріалів справи № 910/19441/20 позивачем - Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 подано 23.06.2021. Зазначена апеляційна скарга не містила заяви позивача про відшкодування судових витрат, що пов`язані із поданням ним апеляційної скарги, а також попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заява про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» була подана 29.07.2021, тобто після відкриття апеляційним господарським судом апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду на 31.08.2021. У цій заяві позивач повідомив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у апеляційному господарському суді, які він очікує понести становлять 50 000,00 грн. А також просив продовжити строк надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги до п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 31.08.2021 у справі № 910/19441/20 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнив. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 скасував. Ухвалив нове рішення про задоволення позову. Витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги поклав на відповідача. Питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось.

Згідно з поштовою накладною штрих код номер 584 позивач 06.09.2021, у межах строку встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у даній справі. До заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 03 від 23.12.2020 між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та адвокатом Риковим О.О. предметом якого є надання професійної правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором по судовій справі № 910/19441/20. А також додаткову угоду № 1 від 03.06.2021 згідно з якою вартість послуг (гонорару) за підготовку та подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/19441/20 становить 25 000,00 грн. Вартість послуг (гонорару) за повне або часткове задоволення апеляційної скарги становить 25 000,00 грн.

Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України), заява позивача не містила. Доказів, які б підтверджували надання адвокатом, визначеного сторонами в договорі, обсягу послуг з правової допомоги, а також прийняття цих послуг позивачем, до заяви не додано.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

У випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Однак, всупереч наведеним вимогам, заява позивача не містила детального опису робіт (наданих послуг) взагалі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19441/20 призначено на 21.09.2021 о 13:45 год. Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

21.09.2021 розгляд заяви позивача відкладено на 26.10.2021 о 13:00 год. Строк розгляду справи продовжено.

22.10.2021 Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» до суду апеляційної інстанції надано додаткові пояснення, у яких наведено детальний опис наданих адвокатом Риковим О.О. послуг, а також підписаний між сторонами акт виконаних робіт від 20.10.2021 та підписаний між сторонами детальний розрахунок від 20.10.2021.

Разом з тим, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції постанову, якою вирішено по суті спір у даній справі, прийнято 31.08.2021, враховуючи приписи частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем подання доказів на підтвердження факту понесення судових витрат є 06.09.2021, з урахуванням того, що 05.09.2021 є вихідним днем.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, надані позивачем 22.10.2021 докази на підтвердження понесення ним судових витрат у суді апеляційної інстанції у даній справі, а саме детальний опис наданих адвокатом Риковим О.О. послуг, акт виконаних робіт та підписаний між сторонами детальний розрахунок, судом апеляційної інстанції були прийняті та враховані при постановленні оскарженого рішення, без вирішення питання про поновлення строку на їх подання.

У той же час відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (частина 3 статті 126 та частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Подібні висновки викладені в пункті 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21.

Також у пункті 135 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Враховуючи, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, зазначені обставини підлягали встановленню та їм мала бути надана оцінка судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про задоволення заяви позивача про відшкодування таких витрат в повному обсязі.

Особливо, враховуючи, що відповідач, у запереченнях на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, звертав увагу суду апеляційної інстанції, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом роботи, а також вказував на порушення позивачем вимог частини 2 - 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з ненаданням доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт (відсутні акти виконаних робіт, детальні розрахунки за цими роботами), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, інформації стосовно часу витраченого на підготовку документів, переліку підготовлених адвокатом документів тощо. У зв`язку з чим просив у її задоволенні відмовити.

Суд апеляційної інстанції цим запереченням відповідача оцінки не надав, натомість прийняв надані позивачем 22.10.2021, тобто після закінчення встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строку на подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, без вирішення питання про поновлення строку на їх подання.

Щодо інших доводів, наведених у касаційній скарзі позивача, то вони є помилковими. Так, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/996/18.

Так само і сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/676/21.

У цій справі попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу був поданий позивачем до суду апеляційної інстанції окремою заявою, яка направлена усім учасникам справи, у тому числі відповідачу. Тобто відповідач був обізнаний з наміром позивача стягнути витрати на правову допомогу у разі вирішення спору на його користь та про їх розмір. Спірним у даному випадку є питання чи підтверджуються заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу достатніми доказами, з огляду на те, що такі докази не існували на час звернення позивача з заявою про ухвалення додаткового рішення (06.09.2021), судом апеляційної інстанції такі докази прийняті поза межами строку встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України без вирішення питання про його поновлення, а також без оцінки того чи є такі витрати співмірними.

Також заслуговують на увагу доводи відповідача, що судом апеляційної інстанції не враховано його статус, як неприбуткової організації, та не перевірено чи не є заявлені позивачем витрати на послуги адвоката завищеними та чи не становлять надмірний тягар для відповідача, оскільки в такому разі це буде суперечити принципу розподілу витрат.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції наведеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанцій допустив порушення норм процесуального права під час розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи межі розгляду справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 підлягає скасуванню, а справа № 910/19441/20 - передачі до Північного апеляційного господарського суду для здійснення нового розгляду.

Судові витрати

Розподіл судових витрат за наслідками перегляду додаткової постанови апеляційного господарського суду не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

2. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 січня 2023 року у справі № 910/19441/20 скасувати.

3. Справу № 910/19441/20 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги у суді апеляційної інстанції Приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія», передати до Північного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець