ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 Справа № 922/451/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Гоптівське" (адреса: 62313, Харківська обл., Дергачівський р.-н, с. Гоптівка, вул. Центральна, буд. 3; )
про стягнення 7617542,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача Крайз О. І. (ордер серії АХ № 1100797 від 20.08.2022);

відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Гоптівське" (далі за текстом відповідач) попередню оплату у розмірі 7617542,42 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки № Д100222П від 10.02.2022 щодо поставки попередньо оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" залишено без руху; надано останньому п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви; визначено спосіб усунення недоліків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" звернулось до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 3465 від 13.02.2023).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.03.2023 підготовче засідання відкладено на 29.03.2023.

Відповідач подав до суду заяву про визнання позову (вх. № 6307 від 15.03.2023), в якій на підставі ст. ст. 46, 191 ГПК України повністю визнав позовні вимоги про стягнення попередньої оплати у розмірі 7617542,42 грн за договором поставки № Д100222П від 10.02.2022, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50000,00 грн та судовий збір у розмірі 91410,50 грн.

У підготовче засідання 29.03.2023, яке відбулось в режимі відеоконференції, прибув представник позивача, який просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з огляду на правову позицію, викладену у позовній заяві, а також визнання позову відповідачем.

Відповідач у судове засідання 29.03.2023 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття представника суд не повідомив.

З приводу повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Зокрема, судом здійснено спробу направлення на адресу реєстрації підприємства відповідача копії ухвал від 14.02.2023 та від 13.03.2023. Проте, наведені ухвали канцелярією суду не відправлено у зв`язку з призупиненням Акціонерним товариством Укрпошта приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією росії проти України, в т.ч. до поштового відділення 62313 (за місцезнаходженням якого зареєстровано підприємство відповідача). Про зазначені обставини складено відповідні акти, які залучено до матеріалів справи.

Крім того, копії наведених ухвал були направлені судом на електронну адресу відповідача.

Разом з тим, про той факт, що відповідачу відомо про розгляд даної справи судом свідчить надсилання останнім на адресу суду заяви про визнання позову.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи в підготовчому засіданні без участі представника відповідача.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки в даному випадку позов відповідачем визнано в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 10.02.2022 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки № Д100222П (далі за текстом договір; а. с. 5-6), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2022 року, на умовах, зазначених у цьому договорі (надалі товар). Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, ціна, найменування, асортимент, кількість якого затверджується сторонами в п. 1.2 договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п. п. 2.2-2.3 договору покупець проводить оплату товару на розрахунковий рахунок постачальника на умовах попередньої оплатив розмірі 7200000,00 (сім мільйонів двісті тисяч) грн 00 коп.

Попередня оплата може здійснюватись окремими платежами в різні строки до дати поставки.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний повідомити покупця про готовність товару до відвантаження за три робочих дні до запланованої дати поставки товару. Повідомлення повинно містити всю необхідну інформацію щодо поставки товару. У разі неотримання покупцем повідомлення про готовність товару до відвантаження в строк, що встановлений у п. 1.3 договору за вирахуванням трьох робочих днів та / або неготовності товару до відвантаження у строк, що зазначений у повідомленні про готовність товару до відвантаження, постачальник вважається таким, що порушив строк поставки товару.

Відповідно до п. п. 3-4 додаткової угоди № 19/07 до договору від 19.07.2022 (а. с. 8) сторони дійшли згоди встановити новий строк поставки товару за договором до 31.07.2022. Сторони дійшли згоди щодо збільшення розміру попередньої оплати за договором та встановити її у загальному розмірі 7715618,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату у загальному розмірі 7765617,22 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 113123 від 14.02.2022 на суму 524999,92 грн, № 113163 від 15.02.2022 на суму 1049999,84 грн, № 2434 від 16.02.2022 на суму 524999,92 грн, № 113232 від 17.02.2022 на суму 454999,93 грн, № 948 від 17.02.2022 на суму 1049999,84 грн, № 2459 від 18.02.2022 на суму 454999,93 грн, № 2455 від 18.02.2022 на суму 1049999,84 грн, № 114618 від 20.07.2022 на суму 500000,00 грн, № 415 від 21.07.2022 на суму 500000,00 грн, № 424 від 22.07.2022 на суму 500000,00 грн, № 433 від 25.07.2022 на суму 500 000,00 грн, № 435 від 26.07.2022 на суму 605 618,00 грн, № 115206 від 22.08.2022 на суму 50 000,00 грн (а. с. 11-15).

Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань з поставки товару позивачу, та лише частково повернув попередню оплату у розмірі 148074,80 грн, що підтверджується копію платіжного доручення № 18 від 17.11.2022.

При зверненні до суду з позовом у даній справі позивач вказує, що відповідач не здійснив поставку товару та не повернув у повному обсязі кошти, які сплачені в якості попередньої оплати. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь решту передоплати в сумі 7617542,42 грн. на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування статті 693 Цивільного кодексу України. Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту частин першої та другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (п. 22 наведеної постанови).

Як зазначалось, позивачем на виконання умов договору сплачено на користь відповідача попередню оплату у сумі 7765617,22 грн. Доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару позивачку на зазначену суму матеріали справи не містять. При цьому відповідач повернув частину попередньої оплати у розмірі 148074,80 грн, що підтверджується копію платіжного доручення № 18 від 17.11.2022.

Разом з тим, оскільки строк поставки товару за договором сплив, а товар не було поставлено, відповідно до приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7617542,42 грн попередньої оплати.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. ст. 123, 129, 130 ГПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що позов у даній справі задоволено повністю, а також визнано самим відповідачем, суд керуючись ст. 123, 126, 129 ГПК України при розподілі судових витрат покладає на відповідача 45705,25 грн. витрат по сплаті судового збору. При цьому, інша частина сплаченого позивачем судового збору (50 відсотків) в сумі 45705,25 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Гоптівське" (адреса: 62313, Харківська обл., Дергачівський р.-н, с. Гоптівка, вул. Центральна, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66; ):

7617542,42 грн. попередньої оплати;

45705,25 грн. судового збору.

Управлінню Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66; ) 45705,25 грн. судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 59 від 10.03.2023.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "05" квітня 2023 р.

Суддя О.І. Байбак