ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/9187/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Буравльова С.І.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022

у справі №910/9187/22 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 67 034,62 грн.,

Встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач, скаржник) про стягнення 67 034,62 грн вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини відповідача було завдано позивачу збитки, у зв`язку з незбереженням вантажу, які він просить стягнути в судовому порядку у розмірі 67 034,62 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 №910/9187/22 Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» 67 034,62 грн. суму боргу та 2 481,00 грн. витрати по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленим судом фактом втрати частини вантажу та належного підтвердження розміру збитків за залізничними накладними №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499, №53114468 та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 67 034,62 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 по справі №910/9187/22 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- суд першої інстанції не звернув увагу на заперечення відповідача щодо того, що позивач у позовній заяві просить стягнути вартість недостачі вантажу за комерційними актами № 388103/250, №482004/42/200 але не долучив їх як докази до цієї позовної заяви;

- суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання скаржника про витребування доказів, скаржник просив витребувати у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», які містять інформацію щодо відсотковості вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними № 53086468,№53553632,№53555959, №53578100,№53611737,№53086484,№53248381,№53670964,№53318499, №53114468.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/9187/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 витребувано справу № 910/9187/22 у Господарського суду міста Києва.

30.01.2023 справа № 910/9187/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/9187/22, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» відповідно до залізничних накладних №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468 здійснило відправлення вугілля зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу - ДТЕК Західенерго ТЕС.

На станції Бурштин Львівської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача вугілля у вагонах, про що складені комерційні акти: №388103/114, №388103/228, №388103/229, №388103/230, №388103/233, №388103/234, №388103/235, №388103/236, №388103/238, №388103/245, №388103/112, №388103/113, №388103/166, №388103/250, №482004/42/200 та №388103/122.

Згідно з комерційним актом №388103/114 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56875651 виявилось нетто - 69950 кг, що менше вантажного документу на 950 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/228 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65338741 виявилось нетто - 68200 кг, що менше вантажного документу на 750 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/229 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65385361 виявилось нетто - 68000 кг, що менше вантажного документу на 1000 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/230 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №68779677 виявилось нетто - 69400 кг, що менше вантажного документу на 1550 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/233 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №68661081 виявилось нетто - 68950 кг, що менше вантажного документу на 2050 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/234 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62912720 виявилось нетто - 69100 кг, що менше вантажного документу на 800 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/235 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63551345 виявилось нетто - 67700 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/236 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №67361576 виявилось нетто - 65900 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/238 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63149702 виявилось нетто - 67100 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/245 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62507637 виявилось нетто - 69100 кг, що менше вантажного документу на 850 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/112 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65476905 виявилось нетто - 69750 кг, що менше вантажного документу на 1150 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/113 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56916364 виявилось нетто - 67650 кг, що менше вантажного документу на 1200 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/166 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №60456763 виявилось нетто - 67750 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/250 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №67866673 виявилось нетто - 67350 кг, що менше вантажного документу на 1650 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/42/200 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №60727971 виявилось нетто - 67550 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/122 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53126918 виявилось нетто - 69050 кг, що менше вантажного документу на 900 кг.

Згідно із довідок про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля становить:

- по накладній №53086468 - 4309,24 грн. з ПДВ,

- по накладній №53553632 - 5125,70 грн. з ПДВ,

- по накладній №53555959 - 5113,3 грн. з ПДВ,

- по накладній №53578100 - 5098,5 грн. з ПДВ,

- по накладній №53611737 - 4750,68 грн. з ПДВ,

- по накладній №53086484 - 3680,40 грн. з ПДВ,

- по накладній №53248381 - 3853,73 грн. з ПДВ,

- по накладній №53670964 - 4255,91 грн. з ПДВ,

- по накладній №53318499 (53308482) - 4395,35 грн. з ПДВ,

- по накладній №53114468 - 4309,31 грн. з ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 67 034,62 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст.307 Господарського кодексу України, ст.909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.3 Статуту).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч.2 ст.307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 Статуту, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст.24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За приписами ст.37 Статуту, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріалами справи (залізничні накладні ) : №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468 підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці, до станції призначення - Бурштин Львівської залізниці.

Згідно із ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст.113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, за результатами зважування вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних, долучених до матеріалів справи, виявлено його часткову втрату у вагонах, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти.

Зокрема, зі змісту комерційних актів №388103/114 вбачається, що нестача вантажу у вагоні №56875651 становить 950 кг., №388103/228 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №65338741 становить 750 кг., №388103/229 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №65385361 становить 1000 кг., №388103/230 вбачається, що недостача вантажу у вагоні № 68779677 становить 1550 кг., №388103/233 вбачається, що недостача вантажу у вагоні № 68661081 становить 2050 кг., №388103/234 вбачається, що недостача вантажу у вагоні № 62912720 становить 800 кг., №388103/235 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №63551345 становить 2250 кг., №388103/236 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №67361576 становить 2900 кг., №388103/238 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №63149702 становить 2900 кг., №388103/245 вбачається, що недостача вантажу у вагоні №62507637 становить 850 кг., №388103/112 - нестача вантажу у вагоні №65476905 складає 1150 кг, №388103/113 - нестача вантажу у вагоні №56916364 складає 1200 кг, №388103/166 - нестача вантажу у вагоні №60456763 складає 2250 кг., №388103/250 нестача вантажу у вагоні №67866673 складає 1650 кг, №482004/42/200 нестача вантажу у вагоні № 60727971 складає 2250 кг, №388103/122 нестача вантажу у вагоні №53126918 складає 900 кг.

Дослідивши вищезазначене, колегія судів зазначає, що наведені комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних : №388103/114, №388103/228, №388103/229, №388103/230, №388103/233, №388103/234, №388103/235, №388103/236, №388103/238, №388103/245, №388103/112, №388103/113, №388103/166, №388103/250, №482004/42/200 та №388103/122.

Підпунктом 8 п.2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що, факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Акціонерне товариство "Українська залізниця", всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника, як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у Акціонерного товариства "Українська залізниця" в силу приписів ст.ст. 22, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.110, 113, 129 Статуту виник обов`язок з відшкодування позивачу збитків, завданих незбереженням вантажу під час його перевезення.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так п.2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив заперечення відповідача, щодо того, що позивач у позовній заяві просить стягнути вартість недостачі вантажу за комерційними актами №388103/250, №482004/42/200 але не долучив їх, як докази, до цієї позовної заяви, а тому посилання на них, як розрахунок ціни позову є безпідставними, колегією суддів відхиляються, оскільки вказані комерційні акти № 388103/250 та 482004/42/200 є в матеріалах справи та були долучені суду позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно зі ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст.114 Статуту).

Згідно зі ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, який перевозився за залізничними накладними: №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468 позивачем надано довідки про вартість вугільної продукції, які складені вантажовідправником - Акціонерне товариство "ДТЕК Добропільска ЦЗФ", підписані директором та начальником відділу з планування та інвестицій. Саме при перевезенні за вищезазначеними накладними комерційними актами було встановлено недостачу вантажу у вищезазначеному обсязі та перелічених вище вагонах. При цьому, подані позивачем докази - довідки стосовно вартості вугілля (оригінали) - були досліджені судом апеляційної інстанції в порядку ст. 209 Господарського процесуального кодексу України, та встановлено, що вони посвідчені підписами повноважних осіб, які засвідчені печатками товариства.

Враховуючи положення ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України, ст.314 Господарського кодексу України, а також ст.115 Статуту залізниць України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є документально підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

З урахуванням наведеного, доводи скаржника про те, що подані позивачем докази - довідки стосовно вартості вугілля - є неналежними доказами, - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до п.2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що положення ст.115 Статуту не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем довідки про вартість вугільної продукції є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження вартості відправленого за залізничними накладними №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції оцінивши усі наявні у справі докази як окремо, так і в сукупності, дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів оплати вантажу та, як наслідок, не доведено наявність шкоди - є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях"" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю на більше 0%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

Отже, з урахуванням п.27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468 було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цих накладних, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання скаржника про витребування доказів, і скаржник просив витребувати у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», які містять інформацію щодо відсотковості вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468 - судом апеляційної інстанції відхиляються, і відповідно, задоволенню не підлягають, з огляду на те, що скаржником не доведено в розумінні ст. 81 Господарського процесуального кодексу України наявність обумовлених законом підстав для витребування таких доказів.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат становить загалом 67 034,62 грн, за розрахунком позивача, який перевірено судом апеляційної інстанції і з яким суд погоджується щодо сум, обсягів та ставок нарахувань збитків, з урахуванням належних доказів документального підтвердження вказаних показників, а саме:

Згідно з комерційним актом №388103/114 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56875651 виявилось нетто - 69950 кг, що менше вантажного документу на 950 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/228 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65338741 виявилось нетто - 68200 кг, що менше вантажного документу на 750 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/229 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65385361 виявилось нетто - 68000 кг, що менше вантажного документу на 1000 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/230 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №68779677 виявилось нетто - 69400 кг, що менше вантажного документу на 1550 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/233 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №68661081 виявилось нетто - 68950 кг, що менше вантажного документу на 2050 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/234 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62912720 виявилось нетто - 69100 кг, що менше вантажного документу на 800 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/235 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63551345 виявилось нетто - 67700 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/236 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №67361576 виявилось нетто - 65900 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/238 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63149702 виявилось нетто - 67100 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/245 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62507637 виявилось нетто - 69100 кг, що менше вантажного документу на 850 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/112 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №65476905 виявилось нетто - 69750 кг, що менше вантажного документу на 1150 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/113 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №56916364 виявилось нетто - 67650 кг, що менше вантажного документу на 1200 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/166 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №60456763 виявилось нетто - 67750 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/250 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №67866673 виявилось нетто - 67350 кг, що менше вантажного документу на 1650 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/42/200 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №60727971 виявилось нетто - 67550 кг, що менше вантажного документу на 2250 кг.

Згідно з комерційним актом №388103/122 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53126918 виявилось нетто - 69050 кг, що менше вантажного документу на 900 кг.

Згідно із довідок про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля становить:

- по накладній №53086468 - 4309,24 грн. з ПДВ,

- по накладній №53553632 - 5125,70 грн. з ПДВ,

- по накладній №53555959 - 5113,3 грн. з ПДВ,

- по накладній №53578100 - 5098,5 грн. з ПДВ,

- по накладній №53611737 - 4750,68 грн. з ПДВ,

- по накладній №53086484 - 3680,40 грн. з ПДВ,

- по накладній №53248381 - 3853,73 грн. з ПДВ,

- по накладній №53670964 - 4255,91 грн. з ПДВ,

- по накладній №53318499 (53308482) - 4395,35 грн. з ПДВ,

- по накладній №53114468 - 4309,31 грн. з ПДВ.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений та документально підтверджений належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України факт втрати частини вантажу та належного підтвердження розміру збитків за залізничними накладними №53086468, №53553632, №53555959, №53578100, №53611737, №53086484, №53248381, №53670964, №53318499 та №53114468, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками першої інстанції, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 67 034,62 грн.

Отже, усі доводи, посилання та обґрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/9187/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/9187/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/9187/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

4. Матеріали справи № 910/9187/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.І. Буравльов

О.М. Гаврилюк