РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023Справа № 910/15260/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Лук`янович В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт"

до 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ,

4. ОСОБА_4 ,

5. ОСОБА_5 ,

6. ОСОБА_6 ,

7. ОСОБА_7 ,

8. ОСОБА_8 ,

9. ОСОБА_9 ,

10. ОСОБА_10 ,

11. ОСОБА_11 ,

12. ОСОБА_12 ,

13. ОСОБА_13 ,

14. ОСОБА_14 ,

15. ОСОБА_15 ,

16. ОСОБА_16 ,

17. ОСОБА_17 ,

18. ОСОБА_18 ,

19. ОСОБА_19

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт"

про стягнення 764 447 419,30 грн,

За участю представників учасників справи:

від позивача: Голік О.А., Гуленко Ю.М.;

від відповідача-5: ОСОБА_21;

від відповідача-7: ОСОБА_22, ОСОБА_23

від відповідачів 1-4, 6, 8-19: не з`явились

від третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, позивач), що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" (надалі - Банк), звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , відповідач - 1), ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_1 , відповідач - 2), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 , відповідач - 3), ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 , відповідач - 4), ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5 , відповідач - 5), ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6 , відповідач - 6), ОСОБА_7 (надалі - ОСОБА_7 , відповідач - 7), ОСОБА_8 (надалі - ОСОБА_8 , відповідач - 8), ОСОБА_9 (надалі - ОСОБА_9 , відповідач - 9), ОСОБА_10 (надалі - ОСОБА_10 , відповідач - 10), ОСОБА_11 (надалі - ОСОБА_11 , відповідач - 11), ОСОБА_12 (надалі - ОСОБА_20 , відповідач - 12), ОСОБА_13 (надалі - ОСОБА_13 , відповідач - 13), ОСОБА_14 (надалі - ОСОБА_14 , відповідач - 14), ОСОБА_15 (надалі - ОСОБА_15 , відповідач - 15), ОСОБА_16 (надалі - ОСОБА_16 , відповідач - 16), ОСОБА_17 (надалі - ОСОБА_17 , відповідач - 17), ОСОБА_18 (надалі - ОСОБА_18 , відповідач - 18), Ярославського Ярослава Юрійовича (надалі - ОСОБА_19 , відповідач - 19) про солідарне стягнення з відповідачів шкоди у розмірі 764 447 419, 30 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15260/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

03.05.2022 матеріали справи №910/15260/18 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу передані судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 прийнято справу №910/15260/18 до свого провадження суддею Карабань Я.А. та призначено підготовче засідання в справі на 21.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 постановлено задовольнити заяву судді Карабань Я.А. від 15.06.2022 про самовідвід від розгляду справи № 910/15260/18, відвести суддю Карабань Я.А. від розгляду позовної заяви у даній справі, матеріали справи №910/15260/18 передати уповноваженій особі для вирішення питання про автоматизований розподіл справи.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із задоволенням самовідводу судді Карабань Я.А. справу № 910/15260/18 передано для розгляду судді Трофименко Т.Ю.

17.06.2022 до суду від відповідача-5 надійшли клопотання про витребування доказів та додаткові пояснення до відзиву на позов, у яких, зокрема, заявлено про застосування спливу позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 суд прийняв справу № 910/15260/18 до свого провадження, підготовче засідання у справі призначив на 03.08.2022.

20.06.2022 до суду від відповідача-18 надійшов відзив на позовну заяву, який за своїм змістом фактично вважається заявою про застосування позовної давності.

21.06.2022 до суду від відповідача-5 надійшла заява про розміщення повідомлень про дату і час судових засідань по справі на сайті суду.

25.07.2022 до суду від відповідача-19 надійшли пояснення.

28.07.2022 до суду від відповідача-19 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке призначене на 03.08.2022.

03.08.2022 до суду від відповідача-5 надійшов лист щодо раніше поданого клопотання про витребування доказів, із долученням доказів.

Також, 03.08.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення (з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18), заява про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 03.08.2022 з`явились представники позивача та відповідача-5.

03.08.2022 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 12.09.2022.

18.08.2022 до суду від відповідача-5 надійшли заперечення на клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи та заперечення на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Також, 18.08.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

12.09.2022 до суду від відповідача-7 надійшла заява про відкладення підготовчого засідання та поновлення процесуального строку на подання пояснень.

У підготовче засідання 12.09.2022 з`явились представники позивача та відповідача-5.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 12.09.2022 ухвалив заяву позивача про збільшення позовних вимог прийняти до розгляду; клопотання позивача про приєднання доказів та клопотання відповідача-5 про витребування доказів залишити без розгляду на підставі приписів ст. 80 Господарського процесуального кодексу України; у задоволенні клопотання відповідача-19 про закриття провадження у справі відмовити; заяву відповідача-7 про відкладення підготовчого засідання та поновлення процесуального строку на подання пояснень задовольнити частково, відкласти підготовче засідання на 10.10.2022, в іншій частині вимог відмовити.

04.10.2022 до суду від відповідача-5 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 10.10.2022.

07.10.2022 до суду від відповідача-7 надійшли письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18, до яких, зокрема, долучено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Однак, підготовче засідання 10.10.2022 не відбулося через перебування судді Трофименко Т.Ю. у відпустці.

Після виходу судді Трофименко Т.Ю. з відпустки, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 підготовче засідання у справі № 910/15260/18 призначено на 16.11.2022.

16.11.2022 до суду від відповідача-7 надійшли: клопотання про витребування оригіналів документів, долучених до позовної заяви та зазначених у розділі «Додатки» під номерами 1, 3, 8, 17-31, 33-436; письмові заперечення проти заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовче засідання 16.11.2022 з`явились представники позивача та відповідачів -5, -7.

У підготовчому засіданні 16.11.2022 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив долучити до матеріалів справи подані відповідачем-7 письмові пояснення; поновити строк на подання відповідачем-7 письмових заперечень проти заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, долучити вказані заперечення до матеріалів справи; клопотання відповідача-7 про витребування оригіналів документів залишити без задоволення; задовольнити усне клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та відкласти підготовче засідання на 07.12.2022.

У підготовче засідання 07.12.2022 з`явились представники позивача та відповідачів -5, -7.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 07.12.2022 ухвалив задовольнити усне клопотання позивача, оголосити перерву у судовому засіданні до 21.12.2022.

19.12.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача-7, які також містити вимогу про поновлення строку для подання нових доказів.

21.12.2022 до суду від відповідача-7 надійшли заперечення проти долучення до матеріалів справи доказів, доданих до письмових пояснень позивача та клопотання про залишення доказів, поданих позивачем, без розгляду.

Однак, 21.12.2022 з 12:24 до 14:23 у місті Києві тривала повітряна тривога у зв`язку із ризиком руху літаків та запуску ракет в бік міста, що унеможливило знаходження представників учасників судового процесу та працівників суду в приміщенні Господарського суду міста Києва.

За таких обставин, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2022 підготовче засідання у справі № 910/15260/18 призначено на 18.01.2023.

У підготовче засідання 18.01.2023 з`явились представники позивача та відповідачів -5, -7.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні 18.01.2023 ухвалив поновити позивачу строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи докази, подані із письмовими поясненнями, що надійшли до суду 19.12.2022.

Також, 18.01.2023 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.02.2023.

08.02.2023 до суду від відповідача-7 надійшли пояснення по суті справи та заява з процесуальних питань щодо судових витрат.

У судове засідання 08.02.2023 з`явились представники позивача та відповідачів -5, -7.

У судовому засіданні 08.02.2023 представник позивача надав суду свої пояснення по суті позовних вимог.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити у судовому засіданні 08.02.2023 перерву до 22.02.2023.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному, судове засідання, призначене на 22.02.2023 у даній справі, не відбулося.

Після виходу судді Трофименко Т.Ю. з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 судове засідання у справі № 910/15260/18 призначено на 27.03.2023.

27.03.2023 до суду від відповідача-7 надійшли пояснення представника останнього, надані у вступному слові у справі № 910/15260/18.

У судове засідання 27.03.2023 з`явились представники позивача та відповідачів -5, -7. Інші учасники справи у судове засідання представників не направили, заяв/клопотань до суду не подавали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка відповідачів 1-4, 6, 8-19 та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за їх відсутності.

Представники відповідачів -5, -7 у судовому засіданні 27.03.2023 надали суду пояснення по суті позовних вимог. Присутні представники сторін зазначили якими доказами обґрунтовують свої вимоги/заперечення.

У судових дебатах представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів -5, -7 проти позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.03.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.06.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт», на підставі якої згідно з рішенням № 120 від 19.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації Банку.

16.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи - ПАТ «КБ «Стандарт».

Під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено, що:

- розмір зобов`язань Банку відповідно до затверджених змін рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2018 № 2214 до реєстру акцептованих вимог кредиторів становить 552 242 835, 94 грн;

- оціночна (ринкова) вартість ліквідаційної маси Банку, за результатами інвентаризації майна складає 41 495 741, 42 грн, з урахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», сертифікат СОД № 14108/12 від 24.12.2012.

Також на замовлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» проведено оцінку прав грошової вимоги по кредитам ПАТ КБ «Стандарт» та виявлено значні розбіжності між балансовою вартістю кредитів та їх реальною вартістю. Зокрема, балансова вартість кредитів становила 880 507 717,54 грн, натомість їх ринкова вартість становила лише 35 773 606,00 грн.

Пов`язаними особами (особи, які мають істотну участь, керівники тощо) ПАТ "КБ "Стандарт", якими прийнято рішення/вчинені дії, які спричинили, на думку позивача, збитки банку та його кредиторам, є наступні особи:

1) ОСОБА_1 - голова Спостережної ради, власник істотної участі;

2) ОСОБА_2 - член Спостережної ради;

3) ОСОБА_3 - заступник голови Спостережної ради;

4) ОСОБА_4 - член Спостережної ради;

5) ОСОБА_5 - член Спостережної ради;

6) ОСОБА_17 - член Спостережної ради;

7) ОСОБА_18 - член Спостережної ради;

8) ОСОБА_14 - голова Правління, член Правління;

9) ОСОБА_13 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

10) ОСОБА_16 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

11) ОСОБА_8 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

12) ОСОБА_15 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

13) ОСОБА_6 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

14) ОСОБА_19 - член Кредитного комітету;

15) ОСОБА_10 - член Кредитного комітету;

16) ОСОБА_9 - член Кредитного комітету;

17) ОСОБА_11 - член Кредитного комітету;

18) ОСОБА_12 - член Кредитного комітету;

19) ОСОБА_7 - член Кредитного комітету.

У період 2013-2014 років ПАТ «КБ «Стандарт» укладено ряд кредитних договорів, в забезпечення вимог за якими укладено договори застави, а саме:

1) ТОВ "АПБ-Україна" кредитний договір № 50/КЛ-0614 від 25.06.2014, дата повернення кредиту - 20.03.2015, сума кредиту - 30500000,00 грн; договір застави цінних паперів №04/МП-50/КЛ-0614 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі №904/5474/15 стягнуто з ТОВ "АПБ-Україна" на користь Банку 23000000 грн заборгованості за кредитом, 2011397,27 грн процентів за користування кредитом, 1193835,62 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 128438,97 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

2) ТОВ "Мега-Інвест Дніпро" кредитний договір № 74/КЛ-0714 від 29.07.2014, дата повернення кредиту - 30.04.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-74/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-74/КЛ-0714 від 31.10.2014, №03/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №04/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №05/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-74/КЛ-0714 від 30.12.2014, договір застави цінний паперів № 07/МП-74/КЛ-0714 від 11.02.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2015 у справі № 904/7344/15 стягнуто з ТОВ "Мега-Інвест Дніпро" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2085562,43 грн заборгованості по сплаті процентів, 1065123,29 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 95314,71 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

3) ТОВ "Мега Інвест Компані" кредитний договір № 18/КЛ-0214 від 28.02.2014, дата повернення кредиту - 06.03.2015, сума кредиту 30000000,00 грн; договори застави майнових прав №01/МП-18/КЛ-0214 від 28.02.2014, №02/МП-18/КЛ-0214 від 29.08.2014, №03/МП-18/КЛ-0214 від 30.09.2014, №04/МП-18/КЛ-0214 від 28.11.2014, №05/МП-18/КЛ-0214 від 30.12.2014, договір застави цінних паперів №07/МП-18/КЛ-0214 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 у справі № 904/7248/15 стягнуто з ТОВ "Мега Інвест Компані" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2 978 630,14 грн заборгованості за процентами, 4635616,44 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 300152,86 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів, 1250000,00 грн заборгованості по комісії.

4) ТОВ "Оффсайд" кредитний договір № 20/КЛ-0314 від 07.03.2014, дата повернення кредиту - 29.05.2015, сума кредиту - 30300000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01/МП-20/КЛ-0314 від 30.05.2014, №02/МП-20/КЛ-0314 від 27.06.2014, №03/МП-20/КЛ-0314 від 31.07.2014, №04/МП-20/КЛ-0314 від 29.08.2014, №05/МП-20/КЛ-0314 від 29.08.2014, №06/МП-20/КЛ-0314 від 30.09.2014, №07/МП-20/КЛ-0314 від 31.10.2014, №08/МП-20/КЛ-0314 від 28.11.2014, №09/МП-20/КЛ-0314 від 11.02.2014 та договір застави цінних паперів №09/МП-20/КЛ-0314 від 11.02.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015 у справі № 904/5475/15 стягнуто з ТОВ "Оффсайд" на користь Банку 30059200,00 грн заборгованості по кредиту, 3182157,50 грн заборгованості за процентами, 2029127,93 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 218579,53 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

5) ТОВ "Регион-Промекс" кредитний договір № 23/КЛ-0314 від 21.03.2014, дата повернення кредиту - 11.05.2015, сума кредиту 30 000 000, 00 грн; договір застави цінних паперів № 04/МП-23/КЛ-0314 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 № 904/5364/15 стягнуто з ТОВ "Регион-Промекс" на користь Банку заборгованості за кредитом в сумі 30000000,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 3084657,54 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2501095,89 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 214735,57 грн.

6) ТОВ "СКФ-ТРЕЙД" кредитний договір № 35/КЛ-1113 від 14.11.2013, дата повернення кредиту - 20.01.2016, сума кредиту 31500000,00 грн; договір застави цінних паперів №04/МП-23/КЛ-0314 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 904/5365/15 стягнуто з ТОВ "СКФ-ТРЕЙД" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2606301,36 грн заборгованості за процентами, 1343465,75 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 211278,51 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

7) ТОВ "Транс Трейдінг": кредитний договір № 13/КЛ-0713 від 23.07.2013, дата повернення кредиту - 06.03.2015, сума кредиту - 23500000, 00 грн та кредитний договір №14/КЛ-0713 від 23.07.2013, дата повернення кредиту - 31.07.2015, сума кредиту - 6500000,00 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровського області від 18.01.2016 у справі №904/5472/15 стягнуто з ТОВ "Транс Трейдінг" на користь Банку - 22500000,00 грн заборгованості за кредитним договором № 13/КЛ-0713 від 23.07.2013, 2 327054,81 грн процентів за користування кредитом, 3180821,92 грн за несвоєчасне повернення кредиту, 185601,56 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 у справі № 904/5473/15 стягнуто з ТОВ "Транс Трейдінг" на користь Банку 6450000,00 грн - заборгованості за кредитним договором № 14/КЛ-0713 від 23.07.2013, 667089,03 грн - процентів, 53205,79 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів.

8) ТОВ "Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія" кредитний договір № 38/КЛ-1113 від 26.11.2013, дата повернення кредиту - 26.11.2015, сума кредиту -30300000,00 грн; договори застави цінних паперів №01/ЦП-38/КЛ-1113 від 29.11.2013, № 02/ЦП-38/КЛ-1113 від 30.12.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 у справі № 905/2000/15 стягнуто з ТОВ "Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія" на користь Банку 7560877,66 грн - заборгованості зі сплаті процентів, 937044,23 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

9) ТОВ "САМРА" кредитний договір № 76/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30 000 000, 00 грн.; договори застави майнових прав № 01/МП-76/КЛ-0714 від 31.07.2014, № 02/МП-76/КЛ-0714 від 29.08.2014, № 03/МП-76/КЛ-0714 від 30.09.2014, № 04/МП-76/КЛ-0714 від 31.10.2014, № 05/МП-76/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 06/МП-76/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 07/МПК-76/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів № 08/ЦП-76/КЛ-0714 від 26.01.2015, №09/МП-76/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 у справі № 910/21175/15 стягнуто з ТОВ "САМРА" на користь Банку заборгованість по кредиту 30000000,00 грн, заборгованість по сплаті процентів 2372054,77 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1628449,32 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів 82040,96 грн.

10) ТОВ "ГІАЛА" кредитний договір № 77/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори застави майнових прав № 01/МП-77/КЛ-0714 від 31.07.2014, № 02/МП-77/КЛ-0714 від 29.08.2014, № 03/МП-77/КЛ-0714 від 30.09.2014, № 04/МП-77/КЛ-0714 від 31.10.2014, № 05/МП-77/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 06/МП-77/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 07/МПК-77/КЛ-0714 від 30.12.2014, договір застави цінних паперів № 08/ЦП-77/КЛ-0714 від 26.01.2015, № 09/МП-77/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/13212/15 стягнуто з ТОВ "ГІАЛА" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2372054,79 грн заборгованості по сплаті процентів, 82040,96 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

11) ТОВ "Вілкос" кредитний договір № 78/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-78/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-78/КЛ-0714 від 29.08.2014, №03/МП-78/КЛ-0714 від 30.09.2014, №04/МП-78/КЛ-0714 від 31.10.2014, №05/МП-78/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-78/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МП-78/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №08/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015, №09/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015, №10/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва 22.07.2015 у справі №910/13198/15 стягнуто з ТОВ "Вілкос" на користь Банку 29300000,00 грн заборгованості за кредитним договором, 2316706,83 грн заборгованості за процентами, 80126,66 грн пені.

12) ТОВ "Орісса" кредитний договір № 79/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30 000000,00 грн; договір про заставу майнових прав №01/МП-79/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-79/КЛ-0714 від 29.08.2014, №03/МП-79/КЛ-0714 від 30.09.2014, №04/МП-79/КЛ-0714 від 31.10.2014, №05/МП-79/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-79/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МПК-79/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних прав № 08/ЦП-79/КЛ-0714 від 26.01.2015, № 08/МП-79/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14799/15 стягнуто з ТОВ "Орісса" на користь Банку заборгованість по кредиту в розмірі 29000000,00 грн, заборгованість по відсоткам в розмірі 2313643,84 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1729726,03 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 81309,76 грн.

13) ТОВ "Феймос Грос" кредитний договір № 127/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01 від 28.11.2014, від 30.12.2014, договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015 та № 04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14798/15 стягнуто з ТОВ "Феймос Грос" на користь Банку заборгованість по кредиту в розмірі 30000000,00 грн, заборгованість по відсоткам в розмірі 2417671,25 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 456164,38 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 110865,58 грн.

14) ТОВ "Скотіш Лідер" кредитний договір № 128/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01 від 28.11.2014, №02 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015 та №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі №910/21170/15 стягнуто з ТОВ "Скотіш Лідер" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2461232,89 грн заборгованість зі сплати процентів, 394520,55 грн пеню за несвоєчасне погашення кредиту та 117310,32 грн пеню за несвоєчасне погашення процентів.

15) ТОВ "Блек Ботл" кредитний договір №129/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000, 00 грн; договір №01/МП-129/КЛ-1114 про заставу майнових прав від 28.11.2014, договір застави цінних паперів № 02/ЦП-129/КЛ-1114 від 30.12.2014. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 у справі № 910/13205/15 стягнуто з ТОВ "Блек Ботл" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2 461 232,88 грн заборгованості за відсотками по кредиту, 590753,42 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 117 310,32 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

16) ТОВ "Хайленд Легенд" кредитний договір № 130/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір про заставу майнових прав від 28.11.2014, договори застави цінних паперів №02 від 30.12.2014, №03 від 26.01.2015, №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі № 910/21168/15 стягнуто з ТОВ "Хайленд Легенд" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2461232,88 грн заборгованості за процентами, 590753,42 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 117310,32 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

17) ТОВ "Гленрозис Селект" кредитний договір № 131/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000, 00 грн; договори застави цінних паперів № 02/ЦП-131/КЛ-1114 від 30.12.2014, № 03/МП-131/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/13210/15 стягнуто з ТОВ "Гленрозис Селект" на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 30000000,00 грн, суму заборгованості за процентами в розмірі 2526575,34 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 601541,10 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 126977,42 грн.

18) ТОВ "Бріна" кредитний договір № 132/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-132/КЛ-1114 від 28.11.2014, №02/МП-132/КЛ-1114 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №03/ЦП-132/КЛ-1114 від 26.01.2015, № 04/ЦП-132/КЛ-1114 від 11.02.2015.

19) ТОВ "Одінер" кредитний договір № 134/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір про заставу майнових прав № 01/МП-134/КЛ-1114 від 28.11.2014, договори застави цінних паперів № 02/ЦП-134/КЛ-1114 від 26.01.2015, №03/МП-134/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/13203/15 стягнуто з ТОВ "Одінер" на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 30000000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 1241506,85 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1397260,27 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 17758,83 грн.

20) ТОВ "Кілбегган" кредитний договір №135/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01/МП-135/КЛ-1114 від 28.11.2014, № 02/МПК-135/КЛ-1114 від 30.12.2014; договори застави цінних паперів № 03/ЦП-135/КЛ-1114 від 26.01.2015, № 05/МП-135/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі № 910/13209/15 стягнуто з ТОВ "КІЛБЕГГАН" на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 30000000,00 грн; заборгованість по сплаті процентів в сумі 2526575,34 грн; пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1482739,73 грн; пеню за несвоєчасне погашення процентів в сумі 126977,42 грн.

21)ТОВ "Сантаріус" кредитний договір №133/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01 від 28.11.2014, №02 від 30.12.2014 та договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015, №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 у справі №910/14805/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантаріус" на користь Банку основну заборгованість у розмірі 29000000,00 грн, 2442356,17 грн заборгованості за відсотками, 1773452,05 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 122744,83 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

22) ТОВ "НОЙ АРАСПЕЛ" кредитний договір № 136/КЛ-1114 від 26.11.2014, дата повернення кредиту - 25.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір № 01/МП-136/КЛ-1114 про заставу майнових прав від 28.11.2019, договори застави цінних паперів №02/ЦП-136/КЛ-1114 від 30.12.2014, № 03/ЦП-136/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/13199/15 стягнуто з ТОВ "НОЙ АРАСПЕЛ" на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2526575,34 грн заборгованості по сплаті процентів, 594863,01 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 126977,42 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.

23) ТОВ "Хайленд КАП" кредитний договір № 137/КЛ-1114 від 26.11.2014, дата повернення кредиту - 25.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01, № 02 від 28.11.2014 та договори застави цінних паперів № 03 від 30.12.2014 та №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14797/15 стягнуто з ТОВ "Хайленд КАП" на користь Банку кредит в сумі 30000000,00 грн; проценти за користування кредитом в сумі 2766164,38 грн; пеню за невчасне повернення кредиту в сумі 849452,05 грн; пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 162423,47 грн.

24) ТОВ "Неввіль" кредитний договір № 150/ОВ-1214 від 26.12.2014, дата повернення кредиту - 25.12.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 у справі №910/21172/15 стягнуто з ТОВ "Неввіль" на користь Банку 29460215,19 грн заборгованості за кредитом, 4780937,77 грн заборгованості за процентами, 655220,75 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

25) ТДВ "Страхова компанія "Авангард" кредитний договір № 99/КЛ-0914 від 16.09.2014, дата повернення кредиту - 16.09.2015, сума кредиту - 15000000,00 грн, договір застави цінних паперів №01/ЦП-99/КЛ-0914 від 16.09.2014, договір № 01/МП-99/КЛ-0914 про заставу майнових прав від 28.11.2014. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.10.2015 у справі № 922/4898/15 стягнуто з ТДВ "Страхова компанія "Авангард" на користь Банку заборгованість за кредитним договором №99/КЛ-0914 (про надання відновлювальної кредитної лінії) від 16.09.2014 у сумі 15139720,74 грн, в тому числі 13000000,00 грн заборгованості за кредитом, 1887671,25 грн заборгованості за процентами, 252049,49 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено недостатність майна для покриття всіх вимог кредиторів у розмірі 510 747 094,52 грн та встановлено, що пов`язані особи Банку (члени Спостережної Ради, Правління, Кредитного комітету) не забезпечили здійснення Банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, допускали здійснення банком ризикових кредитних операцій у вигляді видачі незабезпечених кредитів на задоволення потреб групи компаній, які зв`язані між собою та власниками Банку, що призвело до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання Банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам. Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів солідарно шкоду у розмірі 794 247 419,30 грн (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої судом до розгляду), що стягнута за рішеннями судів по кредитним операціям, які не були виконані.

Як зазначалось вище, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15260/18, якими у позові було відмовлено, скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд, скасовуючи зазначені вище судові рішення та направляючи справу № 910/15260/18 на новий розгляд, зокрема, зазначив, що судами обох інстанцій, хоча і правильно вказано, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини, однак помилково визначено, що саме позивач має доводити вину, з огляду на що відмовлено в позові з підстав недоведеності наявності вини відповідачів у заподіянні шкоди; висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо недоведеності шкоди і протиправної поведінки, а також причинного зв`язку між шкодою та поведінкою є суперечливими та взаємовиключними; висновки судів щодо недоведеності протиправної поведінки відповідачів є передчасними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному дослідженні наданих позивачем доказів; судом першої інстанції не було досліджено у повному обсязі надані позивачем докази (вказані у п. 43 постанови Верховного Суду) та не здійснено їх оцінки, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору; зазначаючи про недоведеність розміру заподіяної шкоди, судами не враховано того, що позивачем розмір такої шкоди визначено як суму, яка стягнута за рішеннями судів по кредитним операціям, які завдали шкоду Банку та його кредиторам, а не як суму недостатності майна Банку для покриття вимог його кредиторів; судами не обґрунтовано як висновок щодо неможливості стягнення шкоди у розмірі недостатності майна банку для задоволення усіх вимог кредиторів, що має наслідком часткове задоволення позову, так і висновок щодо неможливості відшкодування шкоди у більшому розмірі; судами попередніх інстанцій не розмежовано норми ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в залежності від їх характеру (на матеріальні та процесуальні) та не враховано, що позивач при зверненні із даним позовом реалізовував своє процесуальне право на пред`явлення до суду вимоги про відшкодування шкоди до пов`язаних із Банком осіб та правомірно керувався нормами ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній станом на дату подання позову; при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності суд має керуватись тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто у 2013-2014 роках, оскільки такі обставини визначаються матеріально-правовими нормами, які не мають зворотної дії в часі; суди не встановили та не зробили прямий висновок, чи належать відповідачі до кола осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності відповідно до редакцій Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки та банківську діяльність», чинних у відповідні періоди здійснення відповідачами своїх повноважень; судами помилково не було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 92 Цивільного кодексу України; висновки судів про недоведеність позивачем економічної необґрунтованості укладених кредитних договорів, оскільки не подано докази віднесення цих правочинів до нікчемних та докази звернення Банку з позовами про визнання їх недійсними, є помилковими, оскільки не вчинення таких дій не може свідчити про правомірність дій відповідачів, які привели банк до неплатоспроможності та бути підставою для звільнення їх від відповідальності; позовні вимоги до власників істотної участі, керівників банку, пов`язаних з банком осіб мають розглядатися разом у межах однієї справи; перебіг позовної давності у даній справі має визначатися з дня, коли особа, якій завдано шкоди, має змогу оцінити розмір такої шкоди, тобто з дня затвердження акта формування ліквідаційної маси Банку шляхом відповідних розрахунків; перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

За положеннями ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас, зі змісту частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15-ц, а також у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18. Також на це звертав увагу Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у даній справі.

Таким чином, спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.

Предметом позову у цій справі є відшкодування (стягнення) шкоди, заподіяної ПАТ «КБ «Стандарт» протиправними діями, бездіяльністю пов`язаних з Банком осіб.

Ураховуючи зазначені вище правила доказування у господарському процесі у правовідносинах з відшкодування шкоди позивач має довести неправомірність рішень, дій/бездіяльності відповідачів, в чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату.

Одночасно, відповідачі в межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинні спростувати доводи та докази позивача, а також у свою чергу навести обставини та доводи, які свідчили б про відповідність їх діяльності інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності. Крім того, відповідачі мають довести відсутність своєї вини у завданні шкоди, а суд дослідити обставини наявності/відсутності вини відповідачів у її заподіянні.

У частині першій статті 614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди ("поведінкова концепція вини").

Щодо редакцій положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», які мають бути застосовані до спірних правовідносин слід зазначити про таке.

Вищевказані статті за своєю правовою природою містять як норми матеріального, так й норми процесуального права, про що зокрема зазначено у практиці Верховного Суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20 та від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18).

До норм матеріального права належать норми, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави такої відповідальності та її розмір. Тоді як до процесуальних норм належать норми, які визначають порядок притягнення особи до відповідальності.

Порядок дій позивача як ліквідатора Банку, в тому числі вжиття заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів Банку, що ліквідується, шляхом звернення з вимогами про відшкодування шкоди до пов`язаних з банком осіб, а у випадку їх невиконання до суду є процесуальною, процедурною нормою.

Відповідно, до правовідносин, у яких бере участь Фонд як ліквідатор неплатоспроможного Банку (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з Банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з Банком осіб, звернення з позовом до суду) мають застосовуватись редакції ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 58 Закону «Про банки та банківську діяльність», що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій, тобто станом на дату звернення із даним позовом до суду.

Водночас, норми ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 58 Закону «Про банки і банківську діяльність» щодо підстав, розміру цивільно-правової відповідальності за завдану банку або його кредиторам шкоду є матеріально-правовими, а відтак щодо них застосовується принцип незворотної дії закону в часі (ст. 58 Конституції України).

Приписи ст. 58 Конституції України передбачають, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття цими законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абз. 2, 4 п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп/1997).

Відтак, при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин.

У цій справі спірні правовідносини, що стосуються здійснення відповідачами своїх повноважень, виникли у 2013-2014 роках, а тому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у частинах, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності, мають застосовуватись у редакціях, що були чинними у відповідні періоди здійснення відповідачами своїх повноважень.

Щодо належності відповідачів до кола осіб, які передбачені ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років, до внесення змін до цієї норми за Законом України № 629-VIII від 16.07.2015, що набрав чинності 12.08.2015), Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів.

Частиною п`ятою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції станом на час подання позову) встановлено, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду.

Відповідно до пункту 6-2 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній з 12.08.2015 до 22.05.2020) недостатність майна банку - перевищення розміру зобов`язань банку відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів над оціночною вартістю ліквідаційної маси банку, за винятком майна банку, що є предметом застави та використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до частин третьої - шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років, до внесення змін до цієї норми за Законом України № 218-VIII від 02.03.2015, що набрав чинності 08.03.2015) учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність.

На власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку - засновники банку, акціонери банку, який є публічним акціонерним товариством, і пайовики кооперативного банку;

істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи;

керівники юридичної особи (крім банку) - керівник підприємства, установи, члени виконавчого органу та ради (спостережної ради) юридичної особи;

контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Згідно з частиною першою статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку.

Частина перша статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) для цілей цього Закону пов`язаними особами є: 1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1-5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.

За змістом статті 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: 1) кредитний комітет; 2) комітет з питань управління активами та пасивами; 3) тарифний комітет.

Відповідно до пункту 11.3. Статуту Банку (затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів, протокол № 4 від 17.12.2010 та погодженого 04.02.2011 Національним банком України), п. 12.22 Статуту Банку (затвердженого рішенням акціонера ПАТ «КБ «Стандарт» № 1 від 16.04.2014 та погодженого 02.06.2014 Національним банком України) та Положення про Спостережну раду ПАТ «КБ «Стандарт», Спостережна рада банку контролює та регулює діяльність Правління. До виключної компетенції Спостережної ради Банку належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є їх предметом, становить від 10 до 25 % вартості активів банку, в тому числі прийняття рішень щодо укладення банком господарських договорів (крім договорів, спрямованих на реалізацію кредитних операцій банку) на суму, що дорівнює або перевищує еквівалент 3 000 000,00 доларів США.

Згідно з пунктом 11.4 Статуту Банку (затверджений позачерговими загальними зборами акціонерів, протокол № 4 від 17.12.2010 та погоджений 04.02.2011 Національним банком України), пункту 13 Статуту Банку (затверджений рішенням акціонера ПАТ «КБ «Стандарт» № 1 від 16.04.2014 та погоджений 02.06.2014 Національним банком України) та Положення про Правління ПАТ «КБ «Стандарт» до компетенції Правління належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення правочинів, укладення договорів (угод) (крім договорів, спрямованих на реалізацію кредитних операцій банку), здійснення інших значимих юридичних дій, які мають наслідком виникнення у банку прав та/або обов`язків, зменшення та/або збільшення вартості активів (майна, майнових прав) банку на суму, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 доларів США, але є меншою 3 000 000,00 доларів США.

Як вказував позивач, пов`язаними особами ПАТ «КБ «Стандарт», якими зокрема (але не виключно) були прийняті рішення/вчинені дії, які спричинили збитки Банку та його кредиторам, є наступні особи: ОСОБА_1 , який діяв як голова Спостережної ради, власник істотної участі; ОСОБА_2 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_3 , яка діяла як заступник голови Спостережної ради; ОСОБА_4, який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_5 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_17 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_18 , яка діяла як член Спостережної ради; ОСОБА_14 , який діяв як Голова Правління, член Правління; ОСОБА_13, який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_16, який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_8, яка діяла як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_15, який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_6, яка діяла як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_19, який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_10, який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_9, який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_11, який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_12 , яка діяла як член Кредитного комітету; ОСОБА_7, який діяв як член Кредитного комітету.

Судом із наявних у справі матеріалів, а саме: Переліку керівників банку від 12.11.2018, інформації про власників істотної участі в Банку, інформації щодо керівників Банку, рішення акціонера № 7 ПАТ «КБ «Стандарт» від 20.11.2012, рішення акціонера № 9 ПАТ «КБ «Стандарт» від 30.01.2013, рішення акціонера № 15 ПАТ «КБ «Стандарт» від 29.10.2013, рішення акціонера № 3 ПАТ «КБ «Стандарт» від 20.08.2014, протоколів засідань Спостережної ради ПАТ «КБ «Стандарт» № 24 від 16.04.2013, № 25 від 17.04.2013, № 32 від 28.05.2013, № 36 від 12.06.2013, № 47 від 25.07.2013, № 63-3 від 29.10.2013, № 67 від 13.11.2013, № 24 від 07.04.2014, № 76 від 18.08.2014, № 77 від 19.08.2014, № 80 від 22.08.2014, № 102 від 13.10.2014, № 106 від 20.10.2014, № 108 від 22.10.2014, № 12 від 02.02.2015, № 14 від 06.02.2015, № 17 від 18.02.2015, № 57 від 22.10.2014, № 58 від 30.10.2014, особливою та щорічною інформацією емітента - ПАТ «КБ «Стандарт», встановлено, що на момент прийняття відповідачами рішень у 2013-2014 роках, останні діяли як керівники банку та пов`язані із банком особи.

В той же час, суд акцентує увагу, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років), саме на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Так, відповідач-7 в заперечення своєї вини у завданні Банку шкоди посилається, зокрема, на те, що члени Кредитного комітету не відносяться до складу Правління, а сам Кредитний комітет не є частиною Правління, що з огляду на приписи пунктів 6.2., 6.3. Положення про Правління Банку, виключає відповідальність членів кредитного комітету у заподіянні збитків Банку.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів) банку.

Відповідно до пункту 10.1 Статуту ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням акціонера № 1 від 16.04.2014 ПАТ «КБ «Стандарт», органами управління Банку є: загальні збори Акціонерів, Спостережна рада Банку, Правління Банку.

Пунктом 13.1. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» визначено, що Правління є виконавчим органом Банку, який очолює Голова Правління.

Відповідно до пункту 13.5. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» голова та члени Правління, в т.ч. Перший заступник та Заступники Голови Правління, обираються Спостережною радою.

Крім того, положеннями пункту 14.1 Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» передбачено, що керівниками Банку є Голова та члени Спостережної ради, Голова Правління, його заступники та члени Правління, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених структурних підрозділів Банку.

Водночас, за змістом пункту 20.2 Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» Кредитний комітет створюється для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками.

Також, пунктом 8.1. Положення про Правління ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів № 1 від 16.04.2014 визначено, що, зокрема, кредитний комітет утворюється з метою забезпечення більшої ефективності роботи Правління.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про Кредитний комітет ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням Правління ПАТ «КБ «Стандарт», оформленого протоколом № 36 від 07.08.2014, Кредитний комітет є постійно діючим колегіальним, оперативним органом Банку, створеним з метою розробки та впровадження його кредитної та інвестиційної політики, прийняття рішень про видачу (зміну умов) кредитів та інших активних операцій, визначення лімітів міжбанківського кредитування, затвердження щомісячного резерву по кредитних операціях, та інших активних операціях, що віднесені до компетенції Кредитного комітету.

Кредитний комітет є підзвітним Правлінню Банку і Спостережній раді Банку (пункт 4.2. Положення про Кредитний комітет ПАТ «КБ «Стандарт»).

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд не погоджується із доводами відповідача-7, що Кредитний комітет не є частиною Правління Банку.

Щодо наявності чи відсутності в діях відповідачів цивільного правопорушення та покладення на останніх відповідальності за завдані Банку збитки.

Відповідно до частини другої статті 89 Господарського кодексу України посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Стаття 43 Закону «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов`язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов`язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади.

За змістом статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства» посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі, якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.

Отже, у наведених положеннях законодавства закріплені обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення (фідуціарні обов`язки).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності посадових осіб банку, суд також має встановити чи дотримались такі посадові особи своїх фідуціарних обов`язків, а саме: чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували своїх повноважень.

З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, випливає, що у статті 92 Цивільного кодексу України йдеться про фідуціарні обов`язки та солідарну відповідальність членів органів управління банку в цілому, а не лише тих членів виконавчого органу, які представляють банк у відносинах з третіми особами.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах викладені у пунктах 149-155 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18.

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання шкоди підприємству і зобов`язання її відшкодувати.

Отже, при застосуванні статті 92 Цивільного кодексу України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Водночас спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

Важливим елементом доказування наявності повного складу правопорушення є причинно-наслідковий зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, який полягає у тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Згідно з частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відтак, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди.

Суд зазначає, що наведені вище положення законодавства, зокрема статті 92, 1166 Цивільного кодексу України, частина друга статті 89 Господарського кодексу України, стаття 63 Закону України "Про акціонерні товариства", статті 37, 39, 40, 42, 43, 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частина п`ята статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у відповідних редакціях цих законів, чинних протягом спірного періоду), презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за шкоду, заподіяну юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх не вчиненні, тобто бездіяльності.

Отже, неплатоспроможність банку може бути наслідком як активних дій учасників, органів управління банку (ухвалення рішень, підписання договорів, спрямованих на купівлю облігацій), так і пасивної їх бездіяльності.

При цьому, положення спеціального банківського законодавства передбачають, що керівники банку є особами з відповідним ступенем кваліфікації та досвідом, володіють спеціальними знаннями та досвідом, мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконання своїх повноважень на посадах, та/або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій / бездіяльності.

Заявлені Фондом позовні вимоги до пов`язаних з банком осіб мають розглядатися разом у межах однієї справи. Адже у випадку завдання шкоди банку діями його посадових осіб, внаслідок чого настала неплатоспроможність банку, які несуть солідарну відповідальність перед банком як члени органу (органів) управління, повний склад правопорушення можна встановити лише шляхом системного аналізу всієї сукупності дій чи бездіяльності посадових осіб, у тому числі дослідження проведених банківських операцій та їх вплив на фінансове становище банку в цілому. Операції банку та їх наслідки для його платоспроможності не можна розглядати окремо.

За змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У відповідності до частини третьої статті 13, частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши надані сторонами у матеріали справи докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, оцінюючи їх за внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Протягом 2013-2014 ПАТ «КБ «Стандарт» укладено ряд Кредитних договорів, зокрема: з ТОВ «АПБ-Україна», ТОВ «МЕГА-ІНВЕСТ ДНІПРО», ТОВ «МЕГА ІНВЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ОФФСАЙД», ТОВ «РЕГИОН-ПРОМЕКС», ТОВ «СКФ-ТРЕЙД», ТОВ «ТРАНС ТРЕЙДІНГ», ТОВ «УКРАЇНСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНО-ДЕПОЗИТАРНА КОМПАНІЯ», ТОВ «САМРА», ТОВ «ГІАЛА», ТОВ «ВІЛКОС», ТОВ «ОРІССА», ТОВ «ФЕЙМОС ГРОС», ТОВ «СКОТІШ ЛІДЕР», ТОВ «БЛЕК БОТЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД ЛЕГЕНД», ТОВ «ГЛЕНРОЗИС СЕЛЕКТ», ТОВ «БРІНА», ТОВ «ОДІНЕР», ТОВ «КІЛБЕГГАН», ТОВ «САНТАРІУС», ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД КАП», ТОВ «НЕВВІЛЬ», ТДВ СК «АВАНГАРД».

При цьому, відповідачі брали участь у вирішенні таких питань: погодження надання кредитів та укладення кредитних договорів; укладення договорів застави майнових прав на грошові кошти, які належать Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам, в тому числі, спірним; внесення змін до кредитних договорів; збільшення ліміту кредитної лінії; надання траншів за кредитними договорами; продовження строку кредитування; оформлення та виведення забезпечення за кредитними договорами; зміни процентної ставки; продовження терміну користування кредитними коштами; відкриття відновлювальної кредитної лінії; виведення з-під застави майнові права та грошові кошти та інші. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи протоколами засідань Спостережної ради та Кредитного комітету ПАТ «КБ «Стандарт» (додатки 3-7 до справи № 910/15260/18).

Стаття 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній станом прийняття рішень у 2013-2014 роках) містить вимоги щодо управління ризиками банку. Банк зобов`язаний з урахуванням специфіки його роботи створити адекватну систему управління ризиками, яка має забезпечувати на постійній основі виявлення, вимірювання, контроль і моніторинг усіх видів ризиків за всіма напрямами діяльності банку на всіх організаційних рівнях та бути адекватною ризикам, що приймаються банком.

Банк зобов`язаний утворити постійно діючий підрозділ з управління ризиками, в якому зосереджені функції з управління ризиками та який відповідає за розроблення, впровадження внутрішніх положень і процедур управління ризиками, інформує керівництво про ризики, прийнятність їх рівня та надає пропозиції щодо необхідності прийняття керівництвом відповідних рішень.

Для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: 1) кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення; 2) комітет з питань управління активами та пасивами, який щомісячно розглядає собівартість пасивів та прибутковість активів і приймає рішення щодо політики відсоткової маржі, розглядає питання відповідності строковості активів та пасивів та надає відповідним структурним підрозділам банку рекомендації щодо усунення розбіжностей у часі, що виникають; 3) тарифний комітет, який щомісячно аналізує співвідношення собівартості послуг та ринкової конкурентоспроможності діючих тарифів, відповідає за політику банку з питань операційних доходів.

Вимоги до діяльності банків встановлює Інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 28.08.2001 № 368 (далі - Інструкція №368). Метою регулювання діяльності банків в Інструкції № 368 зазначено забезпечення стабільної діяльності банків та своєчасне виконання ними зобов`язань перед вкладниками, а також запобігання неправильному розподілу ресурсів і втраті капіталу через ризики, що притаманні банківській діяльності.

Відповідно до п.1.1., 1.2. Розділу V Інструкції №368 ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов`язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов`язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов`язаннями у зв`язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв`язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

З метою контролю за станом ліквідності банків Національний банк установлює такі нормативи ліквідності: миттєвої ліквідності (Н4), поточної ліквідності (Н5) та короткострокової ліквідності (Н6).

Розділ VІ Інструкції № 368 встановлює нормативи кредитного ризику. До активних операцій, що пов`язані з кредитним ризиком, належать операції банку, що пов`язані з наданням клієнтам залучених коштів у тимчасове користування (надання кредитів у готівковій або безготівковій формі, на фінансування будівництва житла та у формі врахування векселів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, операцій репо, фінансового лізингу тощо) або прийняттям зобов`язань про надання коштів у тимчасове користування (надання гарантій, поручительств, авалів тощо), а також операції з купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів і від свого імені (включаючи андеррайтинг), будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми (п.1.1.).

Так, кредитна діяльність банків пов`язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов`язання згідно з угодою, тому банки зобов`язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів

Кредитоспроможність - наявність передумов для одержання кредиту і здатність повернути його. Кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти.

Відповідно до Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління НБУ від 25.01.2012 № 23 (надалі - Постанова №23, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Банк розробляє та затверджує рішенням уповноваженого органу внутрішньобанківські положення щодо оцінки ризиків, формування та використання резервів за кожним видом фінансових активів, групою фінансових активів, дебіторською заборгованістю за господарською діяльністю банку та наданими фінансовими зобов`язаннями. Внутрішньобанківські положення розробляються банком з урахуванням законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, повинні містити методики та процедури, визначені в додатку 1 до цього Положення, які є обов`язковими і мінімально необхідними для оцінки ризиків (п.1.7 гл.1 розд. І).

Згідно з пунктом 1.8 глави 1 розділу І Постанови №23 Банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення. Залежно від виду кредитної операції банк може розширити перелік даних про боржника, попередньо зазначивши їх у внутрішньобанківських положеннях. Узагальнена інформація про кредитну операцію формується з часу укладення договору та оновлюється впродовж його дії в частині, що зазнала змін, протягом п`яти робочих днів із дня отримання банком інформації, яка є підставою для внесення таких змін (зміни умов проведення/здійснення кредитної операції, установчих та реєстраційних даних боржника, його фінансового стану тощо).

Банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення. Залежно від виду кредитної операції банк може розширити перелік даних про боржника, попередньо зазначивши їх у внутрішньобанківських положеннях.

Узагальнена інформація про кредитну операцію формується з часу укладення договору та оновлюється впродовж його дії в частині, що зазнала змін, протягом п`яти робочих днів із дня отримання банком інформації, яка є підставою для внесення таких змін (зміни умов проведення / здійснення кредитної операції, установчих та реєстраційних даних боржника, його фінансового стану тощо) (пункт 1.8 глави 1 розділу І Постанови № 23).

Відсутність чи неподання внутрішньобанківських положень або кредитної документації (справи) для ознайомлення уповноваженим працівникам НБУ є підставою для негативних висновків щодо ефективності та/або адекватності системи управління ризиками в банку, а також застосування до банку заходів впливу в порядку, установленому нормативно-правовими актами НБУ (пункт 1.9 глави 1. Розділу І Постанови №23).

Кредитна історія - сукупність інформації про виконання юридичною або фізичною особою боргових зобов`язань, що включає наявну в банку інформацію щодо дисципліни виконання боржником своїх зобов`язань у минулому за раніше наданими та діючими кредитами, а також отриману банком інформацію з бюро кредитних історій;

кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов`язаних із розміщенням залучених банком коштів шляхом їх надання в тимчасове користування або прийняттям зобов`язань про надання коштів у тимчасове користування за певних умов, а також надання гарантій, поручительств, акредитивів, акцептів, авалів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, фінансового лізингу, видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій репо, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання щодо сплати процентів та інших зборів із такої суми (відстрочення платежу);

кредитоспроможність - наявність у боржника (контрагента банку) передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки;

платоспроможність - здатність боржника (контрагента) банку своєчасно здійснювати розрахунки за всіма видами своїх зобов`язань;

показник ризику активу - кількісний показник ризику невиконання боржником (контрагентом) своїх зобов`язань перед банком (пункт 1.10 глави 1. Розділу І Постанови № 23).

У додатку 2 Постанови № 23 визначено, що кредитна документація (справа) формується на паперових носіях і повинна містити:

письмове клопотання (заяву) боржника про надання кредиту;

бізнес-план, техніко-економічне обґрунтування потреби в кредиті на відповідні цілі (для юридичних осіб);

контракти та/або договори про купівлю-продаж (за наявності);

фінансову звітність (для юридичних осіб), інформацію про доходи (для фізичних осіб) боржника;

фінансову та бюджетну звітність (для бюджетної установи);

інформацію про надходження коштів на поточні рахунки в банку та в інших банках щонайменше за останні шість повних місяців (боржником - фізичною особою надається за бажанням);

інформацію, надану боржником та документально підтверджену іншими банками, про: а) заборгованість боржника з визначенням основних умов договору про надання кредиту (сума за договором, строк, залишок заборгованості, вид забезпечення за кредитом тощо); б) наявність простроченої заборгованості; інформацію про стан виконання зобов`язань боржника перед банком за попередніми договорами, кредитну історію (за наявності);

інформацію про перевірку цільового використання кредиту;

підтвердні документи (виписки за балансовими та позабалансовими рахунками, платіжні доручення тощо), що свідчать про надання та погашення кредиту, наявні фінансові зобов`язання, оприбуткування заставленого майна тощо;

аудиторський висновок про фінансовий стан боржника (за наявності);

висновок уповноважених фахівців банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника;

установчі та реєстраційні документи (для юридичних осіб), копії відповідних сторінок паспорта та довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серії та номера паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті;

рішення колегіальних органів банку про можливість надання кредиту або рішення колегіальних органів щодо надання повноважень визначеній особі банку приймати рішення про можливість надання кредитів, унесення змін до діючих умов договору про надання кредиту;

договір про надання кредиту і додаткові договори до нього;

договори застави (іпотеки) та додаткові договори до них, гарантійні листи;

документи, що підтверджують повноваження особи підписувати договір про надання кредиту,

договори застави (іпотеки) та додаткові договори до них від імені контрагента банку;

копії правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення;

документи, що підтверджують ринкову вартість заставленого майна (майнових прав) під час видачі кредиту;

документи, що свідчать про наявність та якість збереження заставленого майна (акти, довідки, матеріали перевірок);

документи, що свідчать про обтяження майна та його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства України;

договори страхування заставленого майна та документи, що підтверджують сплату страхового платежу (за наявності);

інформацію про вжиті банком заходи для погашення боргу (документи, що засвідчують процедуру повернення або стягнення боргу);

узагальнену інформацію про кредит з урахуванням даних, передбачених у нижчезазначеній таблиці.

Згідно із додатком 2 Постанови №23 дані про боржника за наданим кредитом мають містити: найменування (для юридичних осіб), прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) боржника та характер його відносин із банком (клієнт, інсайдер тощо); тип підприємства (вид господарського товариства, галузь промисловості, статутна діяльність), його власники (для юридичних осіб); номери аналітичних рахунків у банку (поточних, з обліку кредитів, депозитів, нарахованих доходів, позабалансових); інформація про наявність джерел надходження валютної виручки (за кредитами в іноземній валюті); інформація про включення суми боргу до групи фінансових активів (для фізичних осіб); Номер договору про надання кредиту, дата видачі та кінцева дата погашення кредиту; графік погашення кредиту; сума (ліміт) та валюта кредиту; фактична сума боргу за кредитом; розмір процентної ставки та комісії (на дату видачі кредиту, поточної, за потреби - ставки пені), порядок сплати процентів; аналіз виконання бізнес-плану (для кредитів під інвестиційний проект); інформація про результати оцінки фінансового стану боржника; класифікація кредиту (клас боржника, стан обслуговування боргу, категорія кредиту); форма забезпечення кредиту (вид, найменування, опис, місцезнаходження, ринкова вартість); інформація про перевірку заставленого майна (дата, результат перевірки, висновок фахівця банку щодо необхідності переоцінки заставленого майна); сума забезпечення, яка береться до розрахунку резерву; розрахункова сума резерву за кредитом; сума фактично сформованого резерву за кредитом.

Відповідно до пункту 3.1. Положення про Кредитний комітет, Кредитний комітет приймає рішення, зокрема, щодо проведення кредитних операцій з юридичними особами, щодо встановлення ліміту на проведення активних міжбанківських операцій; продовження строку дії кредитних договорів та договорів забезпечення за кредитними операціями та внесення інших змін в діючі умови кредитування; встановлення нових умов кредитування по існуючих кредитах тощо.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. глави 2 розділу ІІ Постанови №23 банк здійснює оцінку фінансового стану боржника - юридичної особи, який відповідно до вимог законодавства України складає: квартальну та річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на три місяці; тільки річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на дванадцять місяців. Банк здійснює оцінку фінансового стану юридичної особи (крім банку), якій надано кредит (далі - боржник - юридична особа), шляхом розрахунку інтегрального показника фінансового стану боржника - юридичної особи (далі - інтегральний показник).

Згідно із пункту 2.4. глави 2 розділу ІІ Постанови №23 Банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення.

Банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредито- та платоспроможність.

Банк визначає кредитоспроможність боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору, у тому числі пов`язаних із фінансовими труднощами боржника.

Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням.

Виходячи з предмету доказування у цій справі, з метою встановлення обставин ухвалення рішень відповідачів, на підставі яких документів ухвалювалося рішення, для встановлення того, що прийняття спірних рішень відповідачами відповідало/або не відповідало обґрунтованому рівню ризику та/або загрожувало інтересам банку або кредиторів банку, слід досліджувати кредитні документації (справи) боржників/позичальників за такими договорами.

Позивачем надано у матеріали справи спірні кредитні договори: кредитний договір № 50/КЛ-0614 від 25.06.2014, укладений з ТОВ "АПБ-Україна"; кредитний договір № 74/КЛ-0714 від 29.07.2014, укладений з ТОВ "Мега-Інвест Дніпро"; кредитний договір № 18/КЛ-0214 від 28.02.2014, укладений з ТОВ "Мега Інвест Компані"; кредитний договір № 20/КЛ-0314 від 07.03.2014, укладений з ТОВ "Оффсайд"; кредитний договір № 23/КЛ-0314 від 21.03.2014, укладений з ТОВ "Регион-Промекс"; кредитний договір № 35/КЛ-1113 від 14.11.2013, укладений з ТОВ "СКФ-ТРЕЙД"; кредитний договір № 13/КЛ-0713 від 23.07.2013 та кредитний договір №14/КЛ-0713 від 23.07.2013, укладені з ТОВ "Транс Трейдінг"; кредитний договір № 38/КЛ-1113 від 26.11.2013, укладений з ТОВ "Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія"; кредитний договір № 76/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ "САМРА"; кредитний договір № 77/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ "ГІАЛА"; кредитний договір № 78/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ "Вілкос"; кредитний договір № 79/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ "Орісса"; кредитний договір № 127/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ "Феймос Грос"; кредитний договір № 128/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ "Скотіш Лідер"; кредитний договір №129/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ "Блек Ботл"; кредитний договір № 130/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ "Хайленд Легенд"; кредитний договір № 131/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ "Гленрозис Селект"; кредитний договір № 132/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ "Бріна"; кредитний договір № 134/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ "Одінер"; кредитний договір №135/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ "Кілбегган"; кредитний договір №133/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ "Сантаріус"; кредитний договір № 136/КЛ-1114 від 26.11.2014, укладений з ТОВ "НОЙ АРАСПЕЛ"; кредитний договір № 137/КЛ-1114 від 26.11.2014, укладений з ТОВ "Хайленд КАП"; кредитний договір № 150/ОВ-1214 від 26.12.2014, укладений з ТОВ "Неввіль"; кредитний договір № 99/КЛ-0914 від 16.09.2014, укладений з ТДВ "Страхова компанія "Авангард", а також договори застави, укладені на забезпечення кредитних зобов`язань, протоколи засідань Спостережної ради та Кредитного комітету.

Водночас, судом враховується, що по вищевказаним кредитним договорам у судовому порядку було стягнуто з позичальників кредитну заборгованість, а також проценти за користування кредитом, пеню за невчасне повернення кредиту та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, судом критично оцінюється вчинення позивачем дій, направлених на стягнення коштів з відповідачів, оскільки заборгованість за кредитними договорами може бути погашена позичальниками згідно з рішеннями судів, які набрали законної сили. В той же час, оцінюючи докази, долучені відповідачем-7 до письмових заперечень на заяву позивача про збільшення позовних вимог, судом встановлено, що більшість позичальників здійснює свою діяльність та має у власності відповідні активи, необхідні для погашення заборгованості за кредитними договорами.

Одночасно, сам факт невиконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами не може автоматично підтверджувати неналежне виконання посадовими особами банку, які погодили, зокрема, продовження термінів повернення кредитів, сплати процентів, зміни процентної ставки, своїх посадових обов`язків та вимог чинного законодавства.

Наведені вище положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, Статуту Банку презюмують те, що керівники банку є особами, які володіють спеціальними знаннями та досвідом, мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконанні своїх повноважень на посадах, та / або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій / бездіяльності.

Судом досліджено доводи позивача про проведення відповідачами ризикової кредитної політики Банку та докази, які ці доводи підтверджують, зокрема наявні в матеріалах справи листи, звіти, довідки, рішення Національного банку України, складені за результатом проведених у Банку інспекційних перевірок протягом спірного періоду, звіти про результатами перевірки кредитних договорів.

Так, судом встановлено, що за результатами перевірки кредитних договорів позичальників: ТОВ «АПБ-Україна», ТОВ «МЕГА-ІНВЕСТ ДНІПРО», ТОВ «МЕГА ІНВЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ОФФСАЙД», ТОВ «РЕГИОН-ПРОМЕКС», ТОВ «СКФ-ТРЕЙД», ТОВ «ТРАНС ТРЕЙДІНГ», ТОВ «УКРАЇНСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНО-ДЕПОЗИТАРНА КОМПАНІЯ», здійсненої відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» від 05.01.2016 № 1/1 «Про здійснення перевірки кредитних договорів/справ позичальників», встановлено наступне:

Банком, в ході процедури надання та супроводження вказаних кредитів, порушено вимоги пункту 5.10. глави 5 Положення про Кредитний комітет Банку ПАТ «КБ «СТАНДАРТ», затвердженого рішенням Правління Банку від 07.08.2014 №36, в частині відсутності висновків уповноважених фахівців (підрозділів) Банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника. При цьому, наявні в кредитній справі висновки працівників уповноважених підрозділів Банку не відображають здійснення повного та належного аналізу/оцінки кредитоспроможності позичальника, перевірки чинності документів та відсутності будь-яких інших негативних факторів для Банку. Вказаний факт свідчить про відсутність дієвої системи виявлення та управління ризиками, як того вимагають відповідні нормативно-правові акти Національного банку України.

При наданні кредитів, Банком не забезпечено дотримання основних принципів кредитування, що визначені статтею 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в частині неналежного (формального) здійснення оцінки кредитоспроможності позичальника та перевірки наявності забезпечення.

В кредитних справах позичальників відсутні документи, що підтверджують проведення перевірок працівниками Банку щодо цільового використання кредитних коштів, що є порушенням вимог пункту 8.2.3. глави 2 розділу VIII Положення про кредитування. Також керівництвом Банку не забезпечено здійснення контролю за цільовим використання кредиту, а отже, порушено вимоги статті 348 Господарського кодексу України.

Банком допущено порушення цілої низки вимог Положення № 23, а саме:

- не дотримання вимог абзацу другого п.1.8. глави 1 розділу І Положення №23, в частині відсутності в кредитній документації (справі) боржника мінімально необхідних даних, перелік яких наведено в додатку 2 до цього положення;

- порушення вимог пункту 2.4. глави 2 розділу І Положення №23 в частині не здійснення Банком аналізу кредитоспроможності боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору;

- порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Розділу II Положення №23, в частині визначення класу боржника - юридичної особи вище 8, при відсутності фінансової звітності боржника - юридичної особи за останній звітний період;

- не дотримання вимог п. 2.12. глави 2 розділу II Положення №23 в частині не належного визначення Банком показнику ризику за кредитом, в зв`язку з неврахуванням коефіцієнта покриття боргу, якості менеджменту боржника - юридичної особи, наявності бізнес-планів та інших подій і обставин, що можуть вплинути на своєчасність і повноту погашення боргу.

- порушення п. 4.1. та п. 4.13. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування Банком під час розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями вартості забезпечення, що не є прийнятним забезпеченням;

- порушення вимог п. 4.11. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування при розрахунку резерву майнових прав на одержання грошових коштів (виручку) при недотриманні умов, які зазначені в наведеному пункті цього Положення №23;

- порушення Банком вимог п. 4.15. глави 4 розділу II Положення №23, зокрема, не визначена ринкова (справедлива) вартість застави, що надана у вигляді цінних паперів, для використання під час розрахунку резерву;

- не виконані вимоги п. 1.4. глави 1 розділу III Положення №23, зокрема для здійснення оцінки ризику за цінними паперами не проведений аналіз фінансового стану емітента, не визначена поточна вартість цінних паперів, грошові потоки і доходи за цінними паперами, а також відсутня будь-яка інша інформація про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку;

- не дотримання Вимог до кредитної документації (справи) боржника, що зазначені в додатку 2 до Положення №23, в частині відсутності в кредитній справі копій правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення;

Наявні факти порушення вимог внутрішніх нормативних документів Банку, а саме:

- п. 3.3.6. та п. 3.3.11. глави 3 розділу III Положення про кредитування Банку, в частині відсутності висновків фахівців уповноважених структурних підрозділів/служб Банку, які повинні бути складені за результатами розгляду документів, наданих позичальниками;

- п. 3.4.4. глави 3 розділу III Положення про кредитування Банку, в частині не дотримання порядку підготовки документів на розгляд колегіального органу Банку та порядку ухвалення рішення про надання кредиту;

- п. 6.1. та 6.2. розділу VI Положення про кредитування Банку, в частині неналежного оформлення та ведення кредитних справ позичальників посадовою(-ми) особою(-ми), а саме кредитним(-и) менеджером(-ами) Банку;

- пункту 7.11. розділу VII Положення про кредитування Банку, в частині видачі кредитних коштів при відсутності/несвоєчасності внесення записів про обтяження застави до відповідних державних реєстрів обтяження;

- п. 7.5. розділу 7 Положення про порядок визначення ризику кредиту, в частині відсутності Розрахунків фінансових коефіцієнтів, що використовуються для визначення інтегрального показника фінансового стану юридичної особи-боржника.

Керівниками Банку порушені вимоги статті 71 Закону України «Про акціонерні товариства», в частині приймання участі в голосуванні з питань вчинення правочинів будучи заінтересованими особами.

Враховуючи ряд факторів, зокрема - погашення нарахованих відсотків за користування кредитами здебільшого здійснено за рахунок кредитних коштів, що надавались іншим компаніям, та визначення дати погашення кредитів в кінці строку кредитування, - можна вважати, що кредити заздалегідь отримувалися без намірів щодо їх повернення.

Це дає підстави вважати, що кредити були надані свідомо, за погодженням з керівниками та акціонерами Банку, з метою:

- виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників;

- моделювання структури балансу Банку, а саме: «штучного» поліпшення ліквідності Банку, швидкого збільшення доходів Банку та нарощування розміру активів, в подальшому проблемних, й з метою виконання певних вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

Аналіз використання кредитних коштів по кредитних договорах свідчить, що частина їх опосередковано спрямована позичальниками (шляхом послідовного перерахування між контрагентами Банку) на погашення заборгованості за кредитами третіх осіб, наданих Банком. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що Банком не здійснена належна класифікація кредиту за категоріями якості, тобто не дотримано вимог п 1.9. глави 1 розділу II Положення №23. Неналежне визначення фінансового стану Боржника в подальшому може мати суттєвий вплив на розрахункову суму резерву.

Наявні випадки укладення договорів (правочинів) керівниками Банку при відсутності затверджувальних/погоджувальних протокольних рішень колегіальних органів Банку, в порушення рішень Спостережної ради Банку.

В кредитних справах наявні копії документів на підставі яких працівниками Банку повинна була здійснена ідентифікація клієнтів, проте копії паспортів та довідок з присвоєними ідентифікаційними номерами взагалі не засвідчені підписами працівників Банку.

Допущені значні порушення відповідальними співробітниками Банку внаслідок відсутності дієвої системи внутрішнього контролю та грубим недотриманням посадових обов`язків керівниками Банку (зокрема, членами Спостережної ради, Головою Правління, членами Правління Банку, членами Кредитного комітету Банку, керівником підрозділу аудиту), до функцій яких входить, в тому числі, організація та видача кредитів, а також забезпечення контролю за повнотою дотримання внутрішніх процедур з боку підлеглих співробітників.

Крім того, судом встановлено, що за результатами перевірки кредитних договорів позичальників: ТОВ «САМРА», ТОВ «ГІАЛА», ТОВ «ВІЛКОС», ТОВ «ОРІССА», ТОВ «ФЕЙМОС ГРОС», ТОВ «СКОТІШ ЛІДЕР», ТОВ «БЛЕК БОТЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД ЛЕГЕНД», ТОВ «ГЛЕНРОЗИС СЕЛЕКТ», ТОВ «БРІНА», ТОВ «ОДІНЕР», ТОВ «КІЛБЕГГАН», ТОВ «САНТАРІУС», ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД КАП», ТОВ «НЕВВІЛЬ», ТДВ СК «АВАНГАРД», здійсненої відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «СТАНДАРТ» від 05.01.2016 №1/1 «Про здійснення перевірки кредитних договорів/справ позичальників», встановлено наступне:

Банком, в ході процедури надання та супроводження вказаних кредитів, порушено вимоги пункту 5.10 глави 5 Положення про Кредитний комітет Банку ПАТ «КБ «СТАНДАРТ», затвердженого рішенням Правління Банку від 07.08.2014 №36, в частині відсутності висновків уповноважених фахівців (підрозділів) Банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника. При цьому, наявні в кредитній справі висновки працівників уповноважених підрозділів Банку не відображають здійснення повного та належного аналізу/оцінки кредитоспроможності позичальника, перевірки чинності документів та відсутності будь-яких інших негативних факторів для Банку. Вказаний факт свідчить про відсутність дієвої системи виявлення та управління ризиками, як того вимагають відповідні нормативно-правові акти Національного банку України.

При наданні кредитів, Банком не забезпечено дотримання основних принципів кредитування, що визначені статтею 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в частині неналежного (формального) здійснення оцінки кредитоспроможності позичальника та перевірки наявності забезпечення.

Банком допущено порушення цілої низки вимог Положення №23, а саме:

- порушення вимог пункту 2.4. глави 2 розділу І Положення №23 в частині не здійснення Банком аналізу кредитоспроможності боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору;

- порушення п. 4.1. та п. 4.13. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування Банком під час розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями вартості забезпечення, що не є прийнятним забезпеченням;

- порушення Банком вимог п.4.15. глави 4 розділу ІІ Положення №23, зокрема, не визначена ринкова (справедлива) вартість застави, що надана у вигляді цінних паперів, до використання під час розрахунку резерву;

- не виконані вимоги п. 1.4. глави 1 розділу III Положення №23, зокрема для здійснення оцінки ризику за цінними паперами не проведений аналіз фінансового стану емітента, не визначена поточна вартість цінних паперів, грошові потоки і доходи за цінними паперами, а також відсутня будь-яка інша інформація про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку;

- порушення вимог п. 4.15. глави 4 розділу П Положення №23, в частині врахування при розрахунку резерву майнових прав на одержання грошових коштів (виручку) при недотриманні умов, які зазначені в наведеному пункті цього Положення №23;

- порушення вимог пункту 2.4 глави 2 Розділу II Положення №23, в частині використання для розрахунку інтегрального показника фінансового стану фінансової звітності, яка подана боржником-юридичною особою, що не містить відмітку органів статистики про її подання;

- не дотримання Вимог до кредитної документації (справи) боржника, що зазначені в додатку 2 до Положення №23, в частині відсутності в кредитній справі копій правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення;

- не дотримання вимог абзацу другого п.1.8. глави 1 розділу І Положення №23, в частині відсутності в кредитній документації (справі) боржника мінімально необхідних даних, перелік яких наведено в додатку 2 до цього положення;

- не дотримання вимог п.2.12. глави 2 розділу II Положення №23 в частині не належного визначення Банком показнику ризику за кредитом, в зв`язку з неврахуванням коефіцієнта покриття боргу, якості менеджменту боржника - юридичної особи, наявності бізнес-планів та інших подій і обставин, що можуть вплинути на своєчасність і повноту погашення боргу.

Враховуючи ряд факторів, зокрема - погашення нарахованих відсотків за користування кредитами здебільшого здійснено за рахунок кредитних коштів, що надавались іншим компаніям, та визначення дати погашення кредитів в кінці строку кредитування, - можна вважати, що кредити заздалегідь отримувалися без намірів щодо їх повернення.

Це дає підстави вважати, що кредити були надані свідомо, за погодженням з керівниками та акціонерами Банку, з метою:

- виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників;

- моделювання структури балансу Банку, а саме: «штучного» поліпшення ліквідності Банку, швидкого збільшення доходів Банку та нарощування розміру активів, в подальшому проблемних, й з метою виконання певних вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

Аналіз використання кредитних коштів по кредитних договорах свідчить, що частина їх опосередковано спрямована позичальниками (шляхом послідовного перерахування контрагентами Банку) на погашення заборгованості за кредитами третіх осіб, наданих Банком. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що Банком не здійснена належна класифікація кредиту за категоріями якості, тобто не дотримано вимог п 1.9. глави 1 розділу II Положення №23. Неналежне визначення фінансового стану Боржника в подальшому може мати суттєвий вплив на розрахункову суму резерву.

В кредитних справах наявні копії документів на підставі яких працівниками Банку повинна була здійснена ідентифікація клієнтів, проте копії паспортів та довідок з присвоєними ідентифікаційними номерами взагалі не засвідчені підписами працівників Банку.

Допущені значні порушення відповідальними співробітниками Банку внаслідок відсутності дієвої системи внутрішнього контролю та грубим недотриманням посадових обов`язків керівниками Банку (зокрема, членами Спостережної ради, Головою Правління, членами Правління Банку, членами Кредитного комітету Банку, керівником підрозділу аудиту), до функцій яких входить, в тому числі, організація та видача кредитів, а також забезпечення контролю за повнотою дотримання внутрішніх процедур з боку підлеглих співробітників.

Дослідивши зазначені результати перевірок, судом встановлено, що хоча такі результати і містять висновки щодо наявності порушень законодавства у сфері здійснення операцій з кредитування, проте не містять висновків, що саме дії та/або бездіяльність відповідачів завдали шкоди Банку та кредиторам Банку, а рішення керівництва Банку призвели до погіршення фінансового становища Банку та його подальшої неплатоспроможності.

З постанови Правління Національного Банку України від 19.02.2015 № 116 «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» не вбачається, що підставою для віднесення Банку до категорії неплатоспроможних стало прийняття відповідачами у період 2013-2014 рішень щодо зміни строків, лімітів кредитування, строків сплати процентів, процентної ставки, забезпечення за кредитними договорами, тощо.

Докази того, що спірні рішення були прийняті з перевищенням своїх повноважень членами Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради та або на власну користь, чи наданням переваг позичальникам за спірними кредитними договорами, а також докази того, що відповідні особи банківської установи діяли шляхом прийняття певних рішень, що не відповідає обсягу їх повноважень у матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд зазначає, що позивач вибірково визначив склад відповідачів, що входили до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради (голова Спостережної ради), не обґрунтувавши, як прийняття рішення саме визначеними позивачем складом відповідачів завдало Банку шкоду, враховуючи те, що рішення приймалися одноголосно, а до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради входили також інші особи, вимоги до яких позивач не пред`явив. Також, визначаючи склад відповідачів, позивач не обґрунтував як те чи інше рішення, враховуючи зміну складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради, вплинуло на завдання Банку шкоди та розмір такої шкоди.

Більше того, на зазначене вказує і сам позивач у позовній заяві, а саме зазначає про те, що прийняття рішень, якими завдано Банку шкоди, здійснювалось не лише відповідачами.

Позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення шкоди з відповідачів солідарно, не враховує, що згідно з частиною першою статті 1190 Цивільного кодексу України обов`язковою умовою солідарної відповідальності є вчинення особами спільних дій чи бездіяльності, в результаті яких потерпілому завдано шкоди.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. При цьому, для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій, тобто солідарна відповідальність можлива лише в разі спільних дій, тобто коли не можна розмежувати вину кожного.

В той же час, позивачем не конкретизовано які саме дії/бездіяльність вчинялись кожним з відповідачів, тоді як кожен з останніх був наділений різним обсягом прав та повноважень, що унеможливлює покладення на них солідарної відповідальності.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено, що дії відповідачів були охоплені єдиним умислом і наміром щодо досягнення відповідних цілей, а саме: свідомого виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників.

Ураховуючи встановлені вище обставини, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, а відтак, відсутній і причинно-наслідковий зв`язок між прийнятими рішеннями та будь-якими збитками, заподіяними Банку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що саме діями відповідачів заподіяно шкоду Банку або його кредиторам у сумі 794 247 419,30 грн, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, зокрема, відповідачами -5, -7 у даній справі було заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову у зв`язку з його необґрунтованістю, позовна давність не підлягає застосуванню.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.04.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко