ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 Справа № 914/2846/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛОД ПРОДАКШН, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+, м. Львів

про стягнення 180 359, 28 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛОД ПРОДАКШН до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ про стягнення 180 359, 28 грн за невиконання умов договору поставки № 83 від 11.05.2020.

Хід розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.11.2022 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 16.02.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 15.03.2023.

Розгляд справи 15.03.2023 суд відкладав на 29.03.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Львівській області під час розгляду справи.

У судове засідання 29.03.2023 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Під час дослідження доказів у позивача виникли технічні проблеми, що унеможливили його подальшу участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Беручи до уваги закінчення строку розгляду спору, достатність доказів для його вирішення, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за відсутності сторін.

У судовому засіданні 29.03.2023 суд оглянув оригінали доказів, які є предметом спору та встановив їх відповідність долученим до позову копіям.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати вартості поставленого згідно з договором № 83 від 11.05.2020 товару на суму 147 976, 30 грн. За несвоєчасне виконання зобов`язання позивач також заявив до стягнення 29 118, 66 грн інфляційних втрат та 3 264, 32 грн 3% річних.

Відповідач у відзиві на позов ствердив, що копії видаткових, товарно-транспортних накладних підписані не уповноваженим представником відповідача та невідомими для відповідача особами; на долучених до матеріалів справи копіях видаткових накладних відсутнє посилання на посаду особи, яка нібито приймала товар; не долучено жодного документа (довіреності, договору тощо), які б підтверджували повноваження осіб, які підписували видаткові та товарно-транспортні накладні на отримання товарів, відсутній також запис про реквізити документів на підставі чого невідомі особи приймали товар (довіреність, наказ і т.д.); на видаткових накладних № 1362 від 13 грудня 2021 року на суму 9 038,71 грн., №10 від 10 січня 2022 року на суму 34 485,98 грн., №89 від 25 січня 2022 року на суму 17 215,64 грн., №115 від 31 січня 2022 року на суму 21 966,54 грн., №160 від 07 лютого 2022 року на суму 17 442,90 грн., №190 від 14 лютого 2022 року на суму 9 585,00 грн., №220 від 21 лютого 2022 року на суму 12 644,70 грн. та товарно-транспортних накладних №Р1362 від 13 грудня 2021 року, №Р10 від 10 січня 2022 року, №Р89 від 25 січня 2022 року, №Р115 від 31 січня 2022 року, №Р160 від 07 лютого 2022 року, №Р220 від 21 лютого 2022 року, неможливо встановити відповідність печатки печатці ТОВ АВІОН +. Тому вважає долучені до позову видаткові та товарно-транспортні накладні неналежними та недопустимими доказами переходу права власності на товар.

Крім того, звернув увагу на відсутність доступу до документів первинного бухгалтерського обліку та доступу до серверів товариства, оскільки такі знаходяться у м. Херсон, тому не підтверджує отримання товару від позивача.

Щодо поданих податкових накладних, ствердив, що такі не свідчать про факт отримання товару та наявність заборгованості, а суми, зазначені у них не співпадають із сумами, зазначеними у видаткових та товарно-транспортних накладних.

Також зазначив, що після окупації Херсонської області виявлено факти розкрадання невідомими особами товарів та майна, відповідні заяви про злочин подано в органи Національної поліції та відкрито відповідне кримінальне провадження.

Вважає, що строк оплати відповідно до пунктів 8.1.2 та 8.1 договору не настав, оскільки якщо товар був дійсно придбаний, такий не реалізовано, враховуючи нездійснення діяльності під час окупації.

Ствердив, що викрадення товарів відповідача, відсутність доступу до первинних документів та баз даних, яке пов`язано з початком воєнних дій, підтверджує настання форс-мажорних обставин щодо можливості підтвердження заборгованості та оплати товару.

Тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач у відповіді на відзив ствердив, що особа, яка приймала оплачений товар за договором поставки в період жовтень-грудень 2021 року, щодо прийняття та оплати якого вiдповiдач не надає жодних заперечень, є тією ж самою, що й особа, що приймала неоплачений товар в період з 13.12.2021 по 21.02.2022, наприклад прiзвище (Волков К.С.) з боку відповідача зазначені в неоплачених накладних № 10 від 10.01.2022, № 89 від 25.01.2022, № 115 вiд 31.01.2022, № 160 від 07.02.2022, № 220 вiд 21.02.2022, а також в оплачених, зокрема, № 1295 вiд 29.11.2021. № 1155 вiд 08.11.2021, № 1039 вiд 18.10.2021.

Також позивач зазначив про недобросовісну поведінку відповідача та намагання будь-яким чином уникнути виконання обов`язку зі сплати прийнятого товару.

Звернув увагу, що на оригіналах усіх видаткових накладних, що підтверджують поставку товару, наявний чіткий відбиток печатки відповідача із зазначенням його ідентифікаційного коду. Твердження відповідача, що податкові накладні не є доказом отримання товару вважає безпідставними, оскільки в сукупності із наявними видатковими та товарно-транспортними накладними такі доводять отримання відповідачем товару; щодо неспівпадіння сум ствердив, що зазначене не підтверджується матеріалами справи та не спростовує факт поставки товару.

Щодо звітів про реалізацію товару звернув увагу, що починаючи з 01 червня 2021 року, тобто дати встановлення додатковою угодою № 1 відстрочки оплати за поставлений товар в розмірі 7 днів з дати реалізації, вiдповiдач жодного разу не надавав звіт про реалізацію товару або кількість залишків товару. Проте до 11 лютого 2022 року відповідач регулярно здiйснював оплати за поставлений товар, а також зменшував заборгованість за поставлений товар шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Доводить, що у разі наявності у відповідача нереалізованого товару, то відповідно до умов пунктів 8.1.2. 1. 8.1. договору поставки в редакції додаткової угоди від 17 травня 2021 року такий мав обов`язок повідомити позивача у відповідь на отриманий 21 липня 2022 року лист про кількість реалізованого товару та кількість залишків товару. Оскільки відповідач відповіді на лист не надав, його бездіяльність, на думку позивача, є порушенням принципу добросовісності та спрямована виключно на уникнення виконання обов`язку з оплати поставленого товару.

Також вважає безпідставними та взаємосуперечливими посилання відповідача на форс-мажорні обставини, оскільки обставини непереборної сили не є підставою для припинення зобов`язань; відповідач не долучив сертифіката про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання саме укладеного з позивачем договору; в порушення пункту 11.3. договору відповідач не скерував позивачу повідомлення про настання форс-мажорних обставин у строк, передбачений у договорі.

Крім того, звернув увагу, що відповідач здійснює господарську діяльність з торгівлі, окрім Херсонської області, ще на територіях Київської та Львівської областей. Тобто відповідач має можливість продовжувати торгівельну діяльність та отримувати кошти від реалізації продукції.

Обставини справи.

11 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН» (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (надалі - Покупець) укладено договір поставки № 83 з протоколом розбіжностей (надалі - договір) та додатками до нього, відповідно до пункту 2.1 якого Постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність Покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до Специфікації, а Покупець зобов`язувався прийняти поставлений Постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент приймання товару Покупцем від Постачальника. Підтвердженням приймання Товару є підписання Сторонами (їх Уповноваженими представниками) накладної, товарно-супровідної та транспортно- супровідної документації на Товар.

Згідно з пунктом 5.1. договору та додатку № 9 до нього поставка товару здійснювалась на умовах DDР (Інкотермс 2010): місце поставки - склад Покупця за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2.

Пунктом 5.11 договору встановлено, що у разі відповідності поставки Товару умовам цього Договору Покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлений товар. Дата поставки Товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на Товар.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.1.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 17.05.2021, укладеної між сторонами, покупець оплачує поставлений Постачальником Товар в такі строки: по мірі реалізації Товару кінцевому споживачу, не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати реалізації поставленого товару. Покупець зобов`язується надавати Постачальнику звіти щодо реалізації та залишкам Товару у торговій мережі Покупця, у т.ч. на РЦ через представників, погоджених Сторонами.

На виконання умов договору сторони впродовж 09.06.2020-21.02.2022 підписали та скріпили печатками видаткові накладні та товарно-транспортні накладні на загальну суму 847 767, 84 грн.

Відповідач впродовж 04.09.2020-11.02.2022 здійснив оплату заборгованості на суму 334 674, 10 грн. У призначеннях платежів міститься посилання на договір № 83 від 11.05.2020.

Також сторони впродовж 31.07.2020-31.01.2022 підписали акти зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 365 117, 44 грн.

Тобто відповідач оплатив позивачу 699 791, 54 грн, а неоплаченими залишились видаткові накладні на загальну суму 147 976, 30 грн, а саме: від 13.12.2021 неоплачена залишилась сума 7 142, 62 грн (накладна на суму 9 038,70 грн); від 20.12.2021 на суму 14 221, 26 грн; від 10.01.2022 на суму 34 485, 98 грн; від 17.01.2022 на суму 13 271,66 грн; від 25.01.2022 на суму 17 215,64 грн; від 31.01.2022 на суму 21 966,54 грн; від 07.02.2022 на суму 17 442, 90 грн; від 14.02.2022 на суму 9 585, 00 грн та від 21.02.2022 на суму 12 644, 70 грн.

Позивач також подав суду податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

18 липня 2022 року позивач скерував відповідачу вимогу про надання звіту за період 07.06.2021-21.02.2022 (відомостей щодо обсягів реалізації та кількості залишків товарів).

Відповідач отримав запит 21.07.2022, однак відповіді не надав, звітів позивачу не скерував.

06 вересня 2022 року позивач скерував відповідачу вимогу про сплату грошових коштів на суму 147 976, 30 грн впродовж семи днів з дня отримання цієї вимоги.

Відповідач отримав вимогу 09.09.2022, проте ні відповіді на неї, ні доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином позивач просив стягнути з відповідача 147 976, 30 грн основного боргу, 29 118, 66 грн інфляційних втрат та 3 264, 32 грн 3% річних.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛД ПРОДАКШН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» укладено договір поставки № 83 з додатками, протоколом розбіжностей та додаткову угоду №1 від 17.05.2021.

До позовної заяви позивач долучив належним чином засвідчені видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні на загальну суму 847 767, 84 грн, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

Відповідач оплатив позивачу 699 791, 54 грн.

Твердження відповідача, що первинні бухгалтерські документи підписані не уповноваженими особами суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки оглядаючи оригінали доказів, встановлено, що усі спірні накладні містять відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+. Доказів втрати печатки відповідач суду не подав. Більше того, як підставно звернув увагу позивач, частина оплачених видаткових накладних підписана тими ж особами, що і підписані неоплачені накладні.

Тому позивач підтвердив факт поставки та неоплати відповідачем товару на суму 147 976, 30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У додатковій угоді від 17.05.2021 сторони погодили, що покупець повинен оплатити товар - не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати реалізації поставленого товару кінцевому споживачу.

Також у цьому ж пункті встановлено обов`язок покупця надавати постачальнику звіти щодо реалізації та залишків товару.

Проте строку для подачі звітів щодо реалізації та залишків товару додатковою угодою не передбачено.

Позивач скеровував відповідачу запит щодо надання інформації (звітів), проте відповідач такої не надав.

Оскільки сторонами не погоджено строку для подачі звітів, а реалізація товару, як умова для оплати за поставлений товар, не може вважатись обставиною, яка має неминуче настати, суд встановив, що фактично сторонами не погоджено строк оплати поставленого товару.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач скерував відповідачу 06.09.2022 вимогу про сплату грошових коштів на суму 147 976, 30 грн, яку останній отримав 09.09.2022.

Тому останній день для оплати за посталений товар 16.09.2022.

Враховуючи викладене, твердження відповідача, що строк оплати не настав суд відхиляє як необґрунтовані.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодного звіту відповідача щодо реалізації чи залишку товару, в той час, як вартість поставленого товару впродовж 09 вересня 2020 року 20 грудня 2021 року повністю оплачені, а поставка 13.12.2021 частково на суму 1 896, 08 грн.

Зазначена поведінка відповідача суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, оскільки не відповідає попередній поведінці сторони.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на наявність підстав для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань у зв`язку з форс-мажором, оскільки відповідач не подав суду доказів дотримання договірних домовленостей, передбачених у пункті 11.3 договору.

Твердження відповідача про викрадення товару, відкриття кримінального провадження жодним чином не спростовує факти поставки товару та обов`язок його сплати.

Тому позивач підставно заявив до стягнення 147 976, 30 грн основного боргу, а відповідач не спростував його належними та допустимими доказами.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 29 118, 66 грн інфляційних втрат та 3 264, 32 грн 3% річних, нарахованих по кожній накладній окремо.

Строком нарахувань позивач вважає: сім днів після реалізації партії товару та нараховує таку по 31.10.2022.

Проте суд не погоджується з таким визначенням початку строку нарахування, оскільки, як встановлено вище, останній день для оплати за посталений товар 16.09.2022.

Тому 3% річних та інфляційні втрати слід обраховувати з 17.09.2022.

Здійснивши власний розрахунок за допомогою калькулятору «ЛІГА.ЗАКОН» суд встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 699, 41 грн інфляційних втрат та 547, 31 грн 3%річних.

У задоволенні решти нарахувань слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 147 976, 30 грн основного боргу, 3 699, 41 грн інфляційних втрат та 547, 31 грн 3% річних.

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорціно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач зазначив орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 18 706, 00 грн (у тому числі 2 706, 00 грн судового збору).

Повноваження адвоката Сумського С.М. підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги № 1107617 від 01.09.2022, виданим АО «Адвіс».

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив договір про надання абонентських юридичних послуг № 01/03-02/2020 від 03.02.2020, укладений АО «Адвіс» та позивачем; акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги № 7 від 31.10.2022 на суму 16 000, 00 грн; рахунок на оплату № 31/01-10/2022 від 31.10.2022 на суму 16 000, 00 грн; платіжне доручення № 2893 від 31.10.2022 на суму 16 000, 00 грн; акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги № 9 від 17.02.2023 на суму 3 500, 00 грн; рахунок на оплату № 17/01-02/2023 від 17.02.2023 на суму 3 500, 00 грн та платіжну інструкцію кредитового переказу від 13.03.2023 на суму 3 500, 00 грн.

В акті приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги № 7 від 31.10.2022 на загальну суму 16 000, 00 грн зазначено, що Адвокатське об`єднання передає, а Замовник приймає надану професійну правничу (правову) допомогу в обсязі, кількості та вартістю, зазначених у таблиці, а саме: аналіз документів позивача (дослідження умов укладеного із відповідачем договору поставки № 83 від 11.05.2020, додатків до нього, дослідження первинних документів щодо їх відповідності нормам законодавства) для визначення правової позиції у справі про стягнення заборгованості за договором поставки, збитків від інфляції, 3% річних, визначення та узгодження засобів для забезпечення правового захисту інтересів позивача (визначення підстав та предмету позову) 1 год вартістю 1 000, 00 грн; підготовка додатків до позовної заяви: систематизація, копіювання, засвідчення відповідно до вимог законодавства копії документів 3 год вартістю 3 000, 00 грн; складання розрахунку заборгованості за договором поставки № 83 від 11.05.2020 додаток №1 до позовної заяви 3 год вартістю 3 000, 00 грн; складання розрахунку збитків від інфляції та трьох процентів річних за договором поставки № 83 від 11.05.2020 додаток № 2 до позовної заяви 1 год вартістю 1 000, 00 грн; складання, оформлення, подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви про стягнення заборгованості за договором поставки № 83 від 11.05.2020, збитків від інфляції та трьох процентів річних 8 год вартістю 8 000, 00 грн.

В акті приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги № 9 від 17.02.2023 зазначено також про такі надані послуги: аналіз поданого відповідачем відзиву на позов та нормативно-правове обґрунтування заперечень щодо доводів відзиву; складання, оформлення та подання до Господарського суду Львівської області відповіді на відзив 2,5 год вартістю 2 500, 00 грн; участь у судових засіданнях 07.12.2022 та 16.02.2023 загальною тривалістю 1 год (по 0, 5 год) вартістю 1 000, 00 грн.

Тобто позивач надав докази понесення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 19 500, 00 грн.

Суд встановив, що представник позивача подавав суду позовну заяву з додатками (копії додатків засвідчені адвокатом Сумським С.М.); відповідь на відзив та брав участь у судових засіданнях, у тому числі 07.12.2022 та 16.02.2023.

Тому позивач довів заявлені до стягнення витрати за надані послуги, відображені в актах.

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи подані докази, відсутність заперечень відповідача, суд вважає підтвердженою та співмірною суму 19 500, 00 грн з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг професійної правничої допомоги.

Проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 16 457, 98 грн. Решта витрат покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ (місцезнаходження: 79069, місто Львів, вул. Шевченка Т., будинок 313, корпус 8, офіс 160; ідентифікаційний код: 40110917) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АЙ ПІ ДЖІ ХАУЗХОЛОД ПРОДАКШН (місцезнаходження: 49089, місто Дніпро, вул. Новобудівельна, будинок 5А; ідентифікаційний код: 41316232) 147 976, 30 грн основного боргу, 3 699, 41 грн інфляційних втрат, 547, 31 грн 3% річних, 2 283, 35 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 16 457, 98 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10.04.2023.

Суддя Галамай О.З.