ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. м. Київ Справа № 911/1518/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика «Воронін»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз»

прo стягнення 4 886 542,92 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Хоменко В.В.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика «Воронін» (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» (надалі відповідач) прo стягнення 4 886 542,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2022 року відкрито провадження у справі № 911/1518/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 22.09.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 22.09.2022 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.09.2022 року підготовче засідання відкладено на 20.10.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 11.10.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 10.10.2022 року про продовження строку на подання відзиву.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.10.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 19.10.2022 року про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву б/н від 19.10.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.10.2022 року підготовче засідання у справі № 911/1518/22 перенесено на 03.11.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 03.11.2022 року від позивача надійшло клопотання б/н від 02.11.2022 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2022 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 01.12.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 09.11.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 07.11.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.11.2022 року від позивача надійшло клопотання б/н від 24.11.2022 року про приєднання доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2022 року підготовче засідання відкладено на 15.12.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 09.12.2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 05.12.2022 року.

У підготовчому засіданні 15.12.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 15.12.2022 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 12.01.2023 року.

В судовому засіданні 12.01.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні 12.01.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 02.02.2023 року.

В судовому засіданні 02.02.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 23.02.2023 року.

В судовому засіданні 23.02.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в судовому засіданні в іншому суді та намірами мирного врегулювання спору.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2023 року заперечував можливість мирного врегулювання спору. Таким чином, враховуючи необгрунтованість відповідачем поважності причин неможливості явки в судове засідання та необхідності присутності в судовому засіданні, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи було відхилено судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 23.02.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 24.01.2020 року між Приватним акціонерним товариством Швейна фабрика «Воронін» (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» (відповідач, Підрядник) було укладено Договір підряду № 3137/VRN (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Підрядник зобов`язується на свій ризик, з власних матеріалів, власними та/або залученими силами, за завданням Замовника виконати у встановлений строк комплекс робіт з влаштування зовнішніх мереж побутової каналізації та водопостачання на об`єкті Замовника, що визначений у п.1.2. Договору (надалі - роботи), відповідно до вимог нормативно-правових актів, державних стандартів, норм і правил, а також умов цього Договору, а Замовник зобов`язується надати Підрядникові доступ до місця проведення робіт (надалі - фронт робіт), прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно із п. 1.4. Договору перелік робіт та матеріалів, що мають бути використані для виконання робіт, міститься в Додатку №1 (Кошторис № 1) до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

Таким чином, відповідно до умов укладеного Договору Підрядник зобов`язався виконати роботи, визначені Договором, а Замовник - оплатити такі роботи в строки, встановлені Договором.

Відповідно до п. 4.2. Договору фінансування робіт здійснюється Замовником відповідно до Додатку № 2 (Графік фінансування та виконання робіт).

В Додатку № 2 до Договору сторони погодили, що в строк до закінчення 3 декади січня 2020 року Замовник зобов`язаний оплатити 3 675 000,00 грн. за роботи, передбачені Договором.

Згідно із п. 4.6. Договору сторони домовились, що при здійсненні всіх платежів на користь Підрядника за Договором Замовник буде утримувати 5% (п`ять відсотків) з кожного платежу.

Отже, з урахуванням 5 % утримання сума авансу до сплати Замовником становила 3 491 250,00 грн. (3 675 000,00 грн. - 183 750,00 грн.).

30.01.2020 року Замовником було належним чином виконано умови Договору, а саме сплачено 3 491 250,00 грн. Підряднику, що підтверджується платіжним дорученням № 810 від 30.01.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до п. 2.1. Договору Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт за Договором протягом 2 (двох) календарних днів з дати Договору.

У п. 2.2. Договору зазначено, що строк виконання робіт 30.03.2020 року. Строки виконання окремих етапів та видів робіт визначені в Додатку № 2 (Графік фінансування та виконання робіт).

Згідно із Додатком № 2 до Договору підготовчі роботи повинні бути виконані не пізніше 1 декади (10-го числа) лютого 2020 року, усі роботи - не пізніше 3 декади березня 2020 року.

Таким чином, Підрядник зобов`язався почати виконання робіт не пізніше 26.01.2020 року, а закінчити - не пізніше 30.03.2020 року.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору підготовчі роботи, які були повністю оплачені Замовником на умовах авансу, підлягали виконання до кінця 1 декади (10-го числа) лютого 2020 року.

Однак, як зазначає позивач, станом на дату подання цієї позовної заяви Підрядник так і не розпочав виконання робіт та відповідно не закінчив виконання робіт в строки, встановлені Договором. Отже, наявне порушення Підрядником обов`язку та строків виконання робіт за Договором більше ніж на 12 місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9.5. Договору у разі порушення Підрядником строків виконання робіт за цим Договором Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від Договору шляхом направлення Підряднику письмового повідомлення про дострокове припинення цього Договору, а також має право на свій розсуд залучити третіх осіб до виконання робіт. При цьому, Договір вважається припиненим з дати відправлення Замовником Підряднику зазначеного письмового повідомлення. У разі припинення Договору в порядку, передбаченому цим пунктом Договору, Підрядник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення Замовником Підряднику зазначеного письмового повідомлення повернути Замовнику грошові кошти, що були сплачені Підряднику Замовником у сумі, що перевищує вартість виконаних робіт, вказаної в підписаних Сторонами Актах приймання виконаних будівельних робіт.

У порядку п. 9.5. Договору та статті 615 Цивільного кодексу України Замовник повідомив Підрядника про дострокове припинення Договору та вимагав повернути (сплатити) Замовнику грошові кошти, що були сплачені Підряднику Замовником у сумі, що перевищує вартість виконаних робіт, вказану в підписаних Сторонами Актах приймання виконаних будівельних робіт. Повідомлення містилося у вимозі Замовника вих. № 86 від 16.09.2020 року, яка була надіслана Підряднику 17.09.2020 року.

Враховуючи, що на дату надсилання вимоги Підрядник не виконав жодні роботи, і, відповідно, жоден Акт приймання виконаних будівельних робіт не було підписано сторонами, правові підстави для утримання Підрядником авансу відпали в повному обсязі, а тому підлягала поверненню повна сума авансу, а саме 3 491 250,00 грн.

Враховуючи, що вимога була надіслана Замовником 17.09.2020 року, Підрядник мав строк 5 днів до 22.09.2020 року включно для повернення грошових коштів.

Станом на дату подання позовної заяви Підрядником не виконано вимогу Замовника та не повернуто сплачений Замовником аванс в розмірі 3 491 250,00 грн., який продовжує утримуватися Підрядником без достатньої правової підстави.

Враховуючи, що пунктом 9.5. Договору було передбачено, що Підрядник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення Замовником Підряднику зазначеного письмового повідомлення повернути Замовнику грошові кошти, що були сплачені Підряднику, строк для повернення Підрядником грошових коштів в розмірі 3 491 250,00 грн. становив до 22.09.2020 року.

Враховуючи, що відповідачем було прострочено виконання грошових зобов`язань щодо повернення грошових коштів в розмірі 3 491 250,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача суми грошових коштів з урахування встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) в сумі 1 196 800,50 грн. та 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення (з 23.09.2020 року по дату подання позовної заяви) в сумі 198 492,42 грн.

В ході розгляду справи відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що ТОВ «Саб Ентерпрайз» частину робіт, що передбачені Договором підряду, виконало в частині сплаченого авансу на суму 3 491 250 грн., що підтверджується Актом №1 виконаних робіт за Договором №190721-1 від 24.01.2020 року на комплекс робіт з влаштування зовнішніх мереж побутової каналізації та водопостачання та об`єкті: «Реконструкція нежитлової будівлі під адміністративну будівлю по вул.Короленківській, 3 в Голосіївському районі м.Києва» від 20.02.2020 року, про що також свідчить факт введення в подальшому відповідного об`єкту будівництва в експлуатацію.

Зокрема, виконані роботи були погодженні та прийняті ПрАТ «АК «Київводоканал» та на підставі виконаної частини робіт Замовнику від ПрАт «АК «Київводоканал» були видані документи, що підтверджують виконання Технічних умов на каналізування та водопостачання.

Пунктом 1.3 Договору підряду визначено, що роботи за Договором здійснюються в рамках реалізації проекту будівництва об`єкта Замовника відповідно до розділу «Зовнішні мережі водопроводу та побутової каналізації» проектної документації «Реконструкція нежитлової будівлі під адміністративну будівлю по вул. Короленківській, 3 в Голосіївському районі м. Києва» стадії «Робоча документація» (стадія «Р»), розробленої ТОВ «Глобал-про» та повинні виконуватись відповідно до Технічних умов ПрАТ «АК «Київводоканал» на каналізування об`єкта №13944 від 19.12.2018 року та Технічних умов ПрАТ «АК «Київводоканал» на водопостачання об`єкта №13984 від 19.12.2018 року.

Пунктом 1.5 Договору підряду визначено, що роботи вважаються повністю виконаними після погодження та/або передачі результатів робіт ПрАТ «АК «АК «Київводоканал» та/або іншим компетентним органам, установам, організаціям та отримання Замовником відповідних підтверджуючих документів; отримання Замовником від ПрАт «АК «Київводоканал» документів, що підтверджують виконання Технічних умов на каналізування та водопостачання, вказаних в п.1.3 Договору, при умові виконання Замовником відповідних внутрішньомайданчикових мереж в строк до 20.03.2020 року. Відсутність відповідних документів вважається достатнім обґрунтуванням відмови Замовника прийняти та оплатити виконані роботи.

За твердженням відповідача, позивач (Замовник) по завершенню виконання частини робіт на суму 3 491 250 грн. в односторонньому порядку відмовився від укладеного Договору та не повернув підписаний примірник Акту №1 виконаних робіт від 20.02.2020 року, не надав зауважень щодо виконаної роботи. Неодноразові спроби провести переговори з керівництвом позивача скасовувались з посиланням на Covid-19.

Пунктом 4.4 Договору підряду визначено, що сторони встановили, що Замовник перераховує авансові та інші платежі в рахунок оплати виконуваних Підрядником за Договором робіт відповідно до Договору. У разі виконання Підрядником робіт згідно проміжного Акту приймання виконаних будівельних робіт на суму, менше суми отриманої передоплати (авансу), суми авансових платежів, сплачені в рахунок таких невиконаних робіт, зараховуються в рахунок наступних робіт або повертаються Підрядником на вимогу Замовника шляхом перерахування на поточний банківський рахунок Замовника.

Пунктом 4.5.4 Договору підряду визначено, що у випадку обґрунтованої письмової відмови Замовника від підписання Акту та/або Довідки Сторонами складається Акт з переліком виявлених недоліків та дефектів і термінів їх усунення. Додаткові роботи з усунення недоліків або заміна неякісних матеріалів, необхідність виконання яких виникла з вини Підрядника, виконуються Підрядником за власний рахунок. Підрядник зобов`язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання ним мотивованої відмови Замовника від приймання робіт або Акту з переліком дефектів/недоліків, або в інший строк, вказаний у відповідному дефектному акті, усунути зауваження та недоліки, виявлені Замовником, та надати повторно підписаний Акт та/або Довідку.

Пунктом 4.5.6 Договору підряду визначено, що у випадку не прийняття Замовником виконаних робіт і не підписання відповідних документів (Акт/Довідка) без відправлення або надання Підряднику обґрунтованої письмової відмови від такого підписання, такі роботи вважаються виконаними і прийнятими Замовником, а Акт та Довідка підписані Замовником у день закінчення строку для розгляду наданих Підрядником документів (Акт/Довідка) згідно з п.4.5.3 Договору.

ТОВ «Саб Ентерпрайз» наполягає на тому, що ним виконано роботи на сплачену позивачем суму авансу, тому борг відсутній.

Позивач у відповіді на відзив заперечував твердження відповідача про виконання частини робіт на суму 3 491 250 грн., що наведені в Акті № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року. Позивач зазначив, що відповідач взагалі не виконував жодних робіт.

Відповідно до п. 2.1. Договору Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт за Договором протягом 2 (двох) календарних днів з дати Договору.

У п. 2.2. Договору зазначено, що строк виконання робіт 30.03.2020 року. Строки виконання окремих етапів та видів робіт визначені в Додатку № 2 (Графік фінансування та виконання робіт).

Згідно із Додатком № 2 до Договору підготовчі роботи повинні бути виконані не пізніше 1 декади (10-го числа) лютого 2020 року, усі роботи - не пізніше 3 декади березня 2020 року.

Отже, відповідач зобов`язався почати виконання робіт не пізніше 26.01.2020 року, а закінчити - не пізніше 30.03.2020 року.

Однак, відповідач своєчасно та належним чином не приступив до виконання робіт за Договором.

Також позивач стверджує, що відповідачем не надавався йому жодний Акт № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року для підпису та прийняття робіт.

Відповідно до п. 4.5.1. Договору здача-приймання виконаних робіт оформлюється Підрядником шляхом складання Актів приймання виконаних будівельних робіт та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат у двох примірниках.

Згідно із п. 4.5.2. Договору до 25-го числа звітного місяця Підрядник, попередньо погодивши обсяги виконаних робіт у відповідальних осіб Замовника (технагляд), надає за Актом приймання-передачі під розпис уповноваженому представнику Замовника (і одночасно надсилає в електронному вигляді документи, щодо яких це передбачено) наступний пакет документів:

- Акт та Довідку - в паперовому та електронному вигляді;

- Виконавчу документацію, яка на момент складання Акту приймання виконаних будівельних робіт повинна бути складена у відповідності до чинного законодавства України.

Доданий до відзиву Акт № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року не відповідає встановленій формі та п.п. 4.5.1, 4.5.2 Договору, наведені в ньому роботи та використані матеріали не відповідають погодженому сторонами Графіку виконання робіт, не підтверджені виконавчою документацією та іншими первинними документами, які свідчать про придбання та поставку матеріалів на об`єкт, витрати робочого часу, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 320 Господарського кодексу України у разі якщо підрядник не береться своєчасно за виконання договору або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до п. 9.5. Договору у разі порушення Підрядником строків виконання робіт за цим Договором Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від Договору шляхом направлення Підряднику письмового повідомлення про дострокове припинення цього Договору, а також має право на свій розсуд залучити третіх осіб до виконання робіт.

При цьому Договір вважається припиненим з дати відправлення Замовником Підряднику зазначеного письмового повідомлення. У разі припинення Договору в порядку, передбаченому цим пунктом Договору, Підрядник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення Замовником Підряднику зазначеного письмового повідомлення повернути Замовнику грошові кошти, що були сплачені Підряднику Замовником у сумі, що перевищує вартість виконаних робіт, вказаної в підписаних Сторонами Актах приймання виконаних будівельних робіт.

Таким чином, у порядку п. 9.5. Договору підряду та статті 615 Цивільного кодексу України позивач повідомив відповідача про дострокове припинення Договору та вимагав повернути позивачу грошові кошти, що були сплачені відповідачу та утримувалися без жодної правової підстави. Зазначене вище повідомлення містилося у вимозі позивача вих. № 86 від 16.09.2020 року.

Позивач зазначає, що після розірвання Договору із відповідачем, він звернувся до нового підрядника для виконання частини робіт, які були предметом Договору із відповідачем.

Позивач стверджує, що фактично роботи, які були предметом Договору із відповідачем, було виконано новим підрядником позивача, зокрема, за укладеним з ТОВ «Будівельна компанія «Інжбудмонтаж» договором підряду № 4679/VRN від 06.11.2020 року, відповідно до умов якого передбачено виконання робіт з реконструкції колодязів зовнішніх мереж побутової каналізації на об`єкті Замовника - «Реконструкція нежитлових приміщень будівлі під адміністративну будівлю по вул. Короленківській, 3 в Голосіївському районі м. Києва».

Роботи із реконструкції колодязів зовнішніх мереж побутової каналізації збігаються із розділом «Мережа К1» Кошторису до Договору із відповідачем.

ТОВ «БК «Інжбудмонтаж» належним чином та в повному обсязі виконало роботи із реконструкції колодязів зовнішніх мереж побутової каналізації на об`єкті позивача, що підтверджується належним чином оформленими актами приймання виконаних будівельних робіт з довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, відповідні роботи оплачені позивачем.

Факт виконання робіт ТОВ «БК «Інжбудмонтаж» із реконструкції колодязів зовнішніх мереж побутової каналізації на об`єкті позивача підтверджується також актами, що були складені та підписані за участі ПрАТ «АК «Київводоканал» протягом грудня 2020 року квітня 2021 року.

Реальність зазначених вище господарських операцій підтверджується належним чином складеними та зареєстрованими ДПС України податковими накладними на господарські операції за Договором підряду № 4679/VRN від 06.11.2020 року.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що знаходиться у промисловій зоні, що ускладнює доставку кореспонденції. Відповідач зазначив, що всі заперечення проти позову викладені у відзиві на позов.

Відповідач не визнає тих обставин, що договір було припинено у односторонньому порядку на підставі п. 9.5. Договору підряду та на підставі вимоги вих. №86 від 16.09.2022 року, до якої надано накладну Укрпошти про відправку від 17.09.2020 року, оскільки вважає, що доказів надіслання такої вимоги немає, а підстав для припинення Договору в односторонньому порядку не було.

Також відповідач вважає умову п. 9.5 Договору підряду в частині припинення договору з дати відправлення письмового повідомлення нікчемною. Відповідач також стверджує, що факт дострокового припинення Договору підряду мав бути оформлений відповідною додатковою угодою.

Щодо викладених позивачем у відповіді на відзив нових доводів, відповідач пояснень не надав.

Зокрема, відповідачем не надано пояснень та доказів надіслання позивачу Акту приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт в паперовому та електронному вигляді, Виконавчої документації, яка на момент складання Акту приймання виконаних будівельних робіт повинна бути складена у відповідності до чинного законодавства України.

В ході розгляду спору відповідач не надав доказів надсилання позивачу чи передачі в інший спосіб Акту № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року. Також відповідачем не надано суду жодних документів, які можуть навіть опосередковано свідчити про виконання ним робіт на об`єкті позивача, як то внутрішні розпорядчі документи, журнали обліку, рознарядки, використані матеріали, проміжкові акти приймання чи технічного огляду (навіть внутрішнього), іншої виконавчої документації, тощо.

Відповідач зазначає, що не отримував вимогу позивача вих. № 86 від 16.09.2020 року, однак це спростовується доказами надсилання позивачем зазначеної вище вимоги відповідачу, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач наполягає на тому, що виконання робіт за Договором припало на початок всесвітньої епідемії корона вірусу та паніки людей у період гострого та масового захворювання.

Щодо посилання відповідача на введення воєнного стану в Україні та дії карантину, суд зазначає, що відповідні обставини не приймаються до уваги, оскільки позивач перебуває в аналогічних умовах.

Відповідач стверджує, що взяті на себе зобов`язання виконав, однак позивач безпідставно в односторонньому порядку припинив доступ працівників відповідача для подальшого проведення робіт.

При цьому, відповідач не зазначає з якого саме моменту і яким чином позивач припинив доступ працівників відповідача для подальшого проведення робіт, в чому це виразилось і які заходи відповідачем вживались для з`ясування ситуації. Зокрема, відповідач, усвідомлюючи існування зобов`язань за Договором, мав звернутись до позивача з приводу не допуску на об`єкт, врегулювати подальші взаємовідносини та оформити фактично виконані роботи належним чином і передати їх результат в установленому порядку.

Належним зверненням чи повідомленням є письмовий документ з доказами його поштового відправлення або надсилання в інший, погоджений у Договорі спосіб. Саме по собі твердження відповідача про ухилення позивача від зустрічей, не підтверджене хоча б скрнішотами телефонних дзвінків, електронного листування з зазначенням повних даних контактної особи, є безпідставним.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів надіслання навіть Акту № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року позивачу, коли і яким чином це відбулось, відповідач, стверджуючи про відмову позивача від підписання Акту № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року, не вжив заходів для належного його надіслання.

За наведених обставин, у позивача були відсутні достатні підстави для здійснення процедури прийняття робіт, їх перевірки, відповідно і надання обґрунтованої відмови від підписання Акту № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року, наведення зауважень, тощо. Відповідачем не надано доказів надіслання Акту № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року навіть на момент звернення до суду.

Крім того, доданий до відзиву Акт № 1 виконаних робіт від 20.02.2020 року не відповідає встановленій формі та п.п. 4.5.1, 4.5.2 Договору, наведені в ньому роботи та використані матеріали не відповідають погодженому сторонами Графіку виконання робіт, не підтверджені виконавчою документацією та іншими первинними документами, які свідчать про придбання та поставку матеріалів на об`єкт, витрати робочого часу, тощо.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Статтею 847 Цивільного кодексу України передбачено обставини, про які підрядник зобов`язаний попередити замовника, зокрема, підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника:

1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника;

2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи;

3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Однак, відповідачем не надано доказів звернення до позивача з приводу не допуску на об`єкт.

Статтею 849 Цивільного кодексу України визначено права замовника під час виконання роботи, зокрема, Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, до закінчення Договору Замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

При цьому, для виплати підрядникові плати за виконану частину роботи необхідним є узгодження обсягів та вартості фактично виконаної роботу в установленому порядку.

Однак, відповідачем не надано доказів відповідного узгодження, а саме звернення до позивача з відповідними обґрунтованими вимогами, не надано доказів повідомлення позивача про готовність робіт до передачі, що виключає настання у позивача визначеного ст.853, 882 Цивільного кодексу України обов`язку прийняти роботу, виконану підрядником.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на наведену норму законодавства, в якій чітко зазначено, що вона застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, обставини виконання зобов`язання в період його існування (в період дії Договору) не мають значення для даної справи.

Також, відповідна норма ст. 1212 Цивільного кодексу України визначає, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З приводу застосування норми ст. 1212 Цивільного кодексу України є усталена судова практика, зокрема, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 11.01.2022 року у справі № 911/117/21 зазначив, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 року у справі № 210/6498/20 підкреслив, що набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Також Касаційний цивільний у складі Верховного Суду у постанові від 22.12.2021 року у справі № 465/5790/17 зазначив, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання.

Враховуючи наявність у позивача достатніх правових підстав для відмови від Договору підряду у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків в повному обсязі та належним чином, про що відповідача було повідомлено на підставі п. 9.5. Договору у відповідній вимозі-повідомленні 17.09.2020 року, припинилась правова підстава набуття відповідачем коштів авансу, виконання робіт на які відповідачем не доведено, тому відповідні кошти є такими, що безпідставно утримуються відповідачем.

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача 3 491 250,00 грн. безпідставно утримуваних коштів правомірна і підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 198 492,42 грн. 3% річних та 1 196 800,50 грн. інфляційних, судом встановлено, що відповідні нарахування проведено за період з моменту, наведеного у вимозі-повідомленні від 16.09.2020 року № 86, яке через залежні від відповідача причини не було ним своєчасно отримано в поштовому відділенні, з 22.09.2020 року.

Як визначено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з правової позиції викладеної у постанові від 22.09.2020 року у справі № 918/631/19 у спорі щодо стягнення сум попередньої оплати, на яку поставка не відбулась, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій, що передплачені суми, які фактично отримані продавцем і на які зобов`язання не виконано, в будь-якому випадку підлягають поверненню платнику. При цьому, причини невиконання зобов`язань з поставки, в тому числі з вини самого покупця, стосуються питань застосування відповідальності за невиконання зобов`язання і не впливають на необхідність повернення передплачених коштів (авансу).

Необхідність передачі спору у справі № 918/631/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду була обумовлена неоднаковим застосуванням положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Тобто, по суті вирішувалось питання можливості нарахування відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат і 3 % річних на суму грошових коштів, яка раніше була перерахована позивачем (покупцем) відповідачу (постачальнику, продавцю) на виконання умов контракту (договору поставки) як попередня оплата за товар, що фактично не був поставлений, та яка в подальшому не була повернута відповідачем, незважаючи на закінчення передбаченого договором строку поставки.

Вирішуючи питання щодо можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних, Велика Палата Верховного Суду визначила наступне.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

У силу положення статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій що повернення суми попередньої оплати за договором поставки не є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України та зазначила, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням Договору поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від протилежних висновків щодо застосування норми права (статті 625 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах і погодилася з доводами про те, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) з наступного дня після спливу строку поставки (закінчення строку Договору).

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача 198 492,42 грн. 3% річних та 1 196 800,50 грн. інфляційних правомірні і підлягають задоволенню у заявленому розмірі, проти якого відповідач по суті заперечень не надав.

За змістом ст.15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст.16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика «Воронін» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» прo стягнення 4 886 542,92 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 52, ) на користь Приватного акціонерного товариства Швейна фабрика «Воронін» (01033, м. Київ, вул. Короленківська, буд. 3, ) грошові кошти, які утримуються без достатньої правової підстави у сумі 3 491 250 (три мільйони чотириста дев`яносто одну тисячу двісті п`ятдесят) грн. 00 коп., 1 196 800 (один мільйон сто дев`яносто шість тисяч вісімсот) грн. 50 коп. інфляційних втрат, 198 492 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 42 коп. трьох процентів річних та 73 298 (сімдесят три тисячі двісті дев`яносто вісім) грн. 14 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повне рішення складено 06.04.2023 року