ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1158/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ про забезпечення позову за вх.суду№2-454/23 від 04.04.2023р. по справі №916/1158/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 23-Б, )

до відповідачів: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, ); 2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про визнання недійсним результату аукціону та договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та ОСОБА_1 про визнання недійсним результату аукціону та договору купівлі-продажу.

Так звертаючись з відповідним позовом до суду позивач вказує, що аукціон SPE001-UA-453 відбувся з порушенням вимог ст. 2, ч. З ст. 21, абзаців четвертого та восьмого пункту 74 розділу V Закону України №2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна», п. 24 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432, оскільки: умови продажу об`єкта приватизації були розроблені за відсутності листа від потенційного покупця про намір приватизації, що є порушенням абзацу четвертого пункту 74 розділу V Закону України №2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна»; аукціон SPE001-UA-453 відбувся з порушенням максимально допустимого 6-денного строку, передбаченого абзацу восьмого пункту 74 розділу V Закону України №2269-Vlll «Про приватизацію державного і комунального майна»; в порушення вимог ч. 2 ст. 2 та ч. З ст. 21 Закону України №2269-VIlI «Про приватизацію державного і комунального майна» та п. 24 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 432 інформаційне повідомлення не містить інформації щодо власника земельної ділянки, на якій розташований об`єкт приватизації, інформації щодо розміру місячної орендної плати, не вірно зазначено строк дії договору оренди; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у інформаційних повідомленнях надало недостовірну інформацію про електропостачання, водопостачання та наявність освітлення на об`єкті, що є порушенням основного принципу приватизації щодо повного та достовірного інформування про об`єкти приватизації, який передбачено ч. 2 ст. 2 Закону України №2269- VIII «Про приватизацію державного і комунального майна».

Крім того позивач вказує, що враховуючи суму сплачених коштів за об`єкт приватизації у розмірі 3 120 001,20 (три мільйони сто двадцять тисяч одна) гривня 20 копійок, існують сумніви з приводу того, що переможець аукціону надав достовірну інформацію щодо придбання об`єкту за власні кошти без залучення кредитних коштів чи коштів інших осіб, що є порушенням ч. 13 ст. 14 Закону України №2269-УІІ1 «Про приватизацію державного і комунального майна».

Відсутність вказаних порушень, як вважає позивач, могло вплинути і на кількість учасників аукціону, і на цінові пропозиції, що призвело б до іншого результату, і не виключно, що за таких обставин, переможцем міг стати Позивач.

Таким чином, на переконання позивача порушення вимог законодавства про приватизацію при підготовці та проведенні аукціону SPE001-UA-453 призвело до порушення прав Позивача, як його учасника, на: участь у аукціоні, який здійснюється у відповідності до закону, на повну та достовірну інформацію про об`єкт приватизації, на добросовісну конкуренцію та огляду на зазначені порушення, існують підстави для визнання недійсними результатів аукціону SPE001-UA-453, оформлені протоколом про результати електронного аукціону SPE001-UA-453 від 04.01.2023, затвердженого Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 11.01.2023 №15.

Також позивача вказує, що за результатами даного аукціону 02.02.2023 з переможцем аукціону ОСОБА_1 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях уклало Договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №283 та враховуючи, що аукціон SPE001-UA-453, як вважає позивач, було проведено з порушенням та наявні законодавчі підстави для визнання його результатів недійсними, а тому Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна-об`єкта соціально-культурного призначення - Табір праці та відпочинку разом з будівлею їдальні з господарчими будівлями та спорудами від 02.02.2023, зареєстрований в реєстрі за №283, укладений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях з переможцем аукціону ОСОБА_1 також підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2023р. провадження по справі №916/1158/23 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

04.04.2023р. за вх. №2-454/23 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: табір праці та відпочинку, загальною площею 399,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташований за адресою АДРЕСА_2 та будівлі їдальні з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 424,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташованого за адресою АДРЕСА_2 також заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього; заборони ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини. здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі нерухомого майна: табір праці та відпочинку, загальною площею 399,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташований за адресою АДРЕСА_2 та будівлі їдальні з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 424,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

При цьому в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що застосування вказаних заходів забезпечення позову є необхідними у справі №916/1158/23, оскільки якщо під час розгляду справи або набрання законної сили рішенням суду ОСОБА_1 здійснить поділ чи відчужить у будь-який спосіб спірний об`єкт/його частини на користь інших осіб, це зумовить необхідність звернення до суду з іншими позовами до інших відповідачів. Це призведе до тривалого непоновлення інтересів Позивача.

Крім того, на переконання заявника такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, а також заборона органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього, унеможливить вжиття будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_1 . Накладення арешту на майно не завдають шкоди та збитків ОСОБА_1 , не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить його право реалізувати вказане майно третім особам.

Щодо заборони ОСОБА_1 , укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі майна, заявник зазначає, що забезпечення позову у такий спосіб дає можливість запобігти зміні предмету спору, сторін у справі та забезпечити реальне виконання рішення суду й поновлення інтересів Позивача.

За посиланнями заявника, накладення арешту на спірні нежитлові приміщення із забороною органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього, а також щодо заборони Відповідачу -2 укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі спірних нежитлових приміщені» є співмірними та справедливими в даному випадку заходами забезпечення позову, оскільки наявність у Відновідачів-2 у власності спірного нерухомого майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитися спірним об`єктом на користь третіх осіб.

На переконання заявника, наведене може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту його порушених прав в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, у зв`язку з чим він вважає обґрунтованим припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні нежитлові приміщення із забороною органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього, а також щодо заборони Відповідачу -2 укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі спірних нежитлових приміщень може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Так, позовні вимоги позивачем як учасника аукціону заявлено про: визнання недійсними результатів аукціону SPE001-UA-453, оформлені протоколом про результати електронного аукціону SPE001-UA-453 від 04.01.2023, затвердженого Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 11.01.2023 №15 та визнання недійсним Договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна-об`єкта соціально-культурного призначення - Табір праці та відпочинку разом з будівлею їдальні з господарчими будівлями та спорудами від 02.02.2023, зареєстрований в реєстрі за №283, укладений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях з переможцем аукціону Дуборізом Володимиром Анатолійовичем

Отже, з огляду на викладені обставини, наявні у справі докази вказують на те, що обраний позивачем засіб забезпечення позову як то накладання арешту на майно, є ефективним та покликаним на запобігання порушенню його права як потенційного власника спірного майна, у разі перемоги на аукціоні.

Поряд із цим суд вбачає, що застосування заходів забезпечення позову у даному спорі запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

Відтак, з огляду на наявні матеріали заяви та предмет позовних вимог, суд зазначає про наявність обґрунтованих припущень, що невжиття заходів, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача) або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже оцінюючи подані позивачем докази з урахуванням положень ст.86 ГПК України, наявних матеріалів справи та положень чинного законодавства, на думку суду, адекватним, співрозмірним та обґрунтованим у даному випадку є такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: табір праці та відпочинку, загальною площею 399,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташований за адресою АДРЕСА_2 та будівлі їдальні з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 424,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташованого за адресою АДРЕСА_2 також заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього.

При цьому суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В той же час в частині вимоги про заборони ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини. здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі нерухомого майна: табір праці та відпочинку, загальною площею 399,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташований за адресою АДРЕСА_2 та будівлі їдальні з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 424,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташованого за адресою АДРЕСА_2 суд відмовляє, оскільки наявність заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього унеможливіть здійснення відповідачем-2 будь яких дій відносно зазначеного майна.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків будь-яких осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладеного, враховуючи обставини у даній справі та наявні у справі матеріали, суд вважає за можливе задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ про забезпечення позову у справі №916/1158/23 частково.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 141, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ про забезпечення позову (2-454/23 від 04.04.2023) - задовольнити частково.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на праві приватної власності, а саме: табір праці та відпочинку, загальною площею 399,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташований за адресою АДРЕСА_2 та будівлі їдальні з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 424,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, розташованого за адресою АДРЕСА_2 також заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього.

3. В решті заяви відмовити.

Стягувачем є: Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТА ДЕЛЬ СОЛЬ (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 23-Б, )

Боржниками є: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та Державні реєстратори прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчого комітетів місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріуси та особи, уповноважені на виконання функцій державних реєстраторів , які мають відповідні повноваження.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Погребна Катерина Федорівна