РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2023Справа № 910/13097/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Виробничого кооперативу "КОНТРАКТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення 11 000,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Виробничий кооператив "КОНТРАКТ" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення 11 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач сплатив відповідачу грошові кошти в заявленій до стягнення сумі як попередню оплату за послуги з ввімкнення теплоносія в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 16. Як стверджує позивач, теплова енергія в строки, встановлені договором на постачання, на об`єкт поставлена не була та такі кошти відповідачем не повернуті.

Ухвалою суду від 05.12.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

09.12.2022 позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 відкрито провадження у справі № 910/13097/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 22.12.2022 була отримана позивачем 02.01.2023, а відповідачем - 03.01.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

23.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відхилено з посиланням на те, що:

- позивачем у платіжному дорученні не було вказано, за який місяць та рік ним сплачуються кошти, у зв`язку з чим відповідачем вказані кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди;

- також до відзиву відповідачем додано клопотання про застосування до вимоги позивача наслідків спливу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

02.02.2023 позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якою позивачем заперечується факт існування у нього станом на листопад 2019 року заборгованості перед відповідачем. Також позивачем заперечуються доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

15.02.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

20.02.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

04.01.2016 між позивачем (покупець) та відповідачем (енергопостачальна організація) укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, за умовами п. 1.1 якого енергопостачальна організація зобов`язалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупця за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 16, теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар, теплоносій, теплова енергія).

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену в додатку № 1.

Подача теплової енергії покупцю та заповнення системи теплоспоживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.7 договору подача теплової енергії за договором здійснюється виключно після письмового звернення покупця на підставі наряду на включення та за умови здійснення передплати за теплову енергію на момент її подачі, визначеної енергопостачальною організацією, з урахуванням максимального теплового навантаження за цим договором по кожному параметру теплоносія за період не менше 60 календарних днів.

Як погоджено сторонами в п. 6.4 договору, всі розрахунки виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від енергопостачальної організації виключно у грошовій формі, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.7 договору при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов`язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.7 договору, грошові кошти, що отримані згідно з платіжним дорученням, де не вказані рік та місяць, за які здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди) (п. 6.7.1 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору останній укладений на термін з 01.01.2016 по 31.12.2016 і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, на підставі листа позивача, адресованого відповідачу, позивачем повідомлено, що 11.03.2019 в адміністративній будівлі за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 16, з 11.03.2019 буде відключено центральне опалення.

12.03.2019 на підставі акту відповідача відключено подачу теплової енергії та встановлено пломби № 1 С26949157 та № 2 С26949158.

Відповідно до акту б/н від 22.11.2019 представниками відповідача за участю споживача при проведенні обстеження теплоспоживального обладнання на об`єкті споживача порушень не виявлено та місця подачі теплової енергії опломбовано пломбами № R14153640 та № R14153603.

22.11.2019 позивач звернувся до відповідача з листом-проханням видати наряд на включення теплоносія в опалювальному сезоні 2019-2020 років та цим же листом гарантував сплату авансу при отриманні рахунку.

22.11.2019 відповідачем виписано позивачу рахунок № НОМЕР_1 на передплату 15.732233 Гкал в розмірі 21 694,81 грн з ПДВ.

Відповідно до платіжного доручення № 297 від 25.11.2019 позивачем сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн з призначенням платежу «передплата за централізоване опалення зг. дог. № 440199 від 04.01.16, п. 2 рах. № 440199 від 22.11.2019», що також підтверджується банківською випискою позивача від 25.11.2019.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем не вчинено дій з підключенні кооперативу позивача до теплопостачання та, відповідно, теплова енергія з листопада 2019 року йому не поставлялась.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення йому грошових коштів в розмірі 11 000,00 грн, сплачених як передплата теплової енергії в опалювальному періоді 2019-2020 р.р., вказана вимога отримана відповідачем 01.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке долучено до позовної заяви.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві посилається на наявність у позивача заборгованості в розмірі 5 940,46 грн, яка існувала станом на 01.11.2019, а також на те, що в листопаді 2020 року (через рік після здійснення попередньої оплати) представниками відповідача складено акти про порушення Правил користування теплової енергії від 20.11.2020 та від 24.11.2020, на підставі яких відповідно до протоколу відповідача від 10.12.2020 позивачу нараховано для оплати грошові кошти в розмірі 30 431,18 грн.

Таким чином, за твердженням відповідача, враховуючи існування у відповідача заборгованості, грошові кошти, сплачені позивачем в розмірі 11 000,00 грн, враховані в погашення вищевказаної заборгованості.

Позивачем, у свою чергу, вказано про відсутність у нього заборгованості перед відповідачем, оскільки вартість теплової енергії, переданої відповідачем позивачу за період січень-березень 2019 року (попередній опалювальний період), була повністю сплачена позивачем, що підтверджується доданими позивачем до відповіді на відзив рахунками та платіжними дорученнями.

Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 вказаної норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що у позивача була наявна заборгованість станом на 01.11.2019 в розмірі 5 940,46 грн, яка вказана відповідачем в акті звіряння розрахунків, доданому по відзиву на позов, з огляду на таке.

Вказаний акт звіряння розрахунків підписано лише відповідачем, при цьому позивачем надано до матеріалів справи докази оплати ним теплової енергії, поставленої відповідачем у січні-березні 2019 року.

За вказаних обставин існування у позивача заборгованості перед відповідачем, яка виникла в сумі 5 940,46 грн, відповідач під час розгляду даної справи документально не підтвердив.

Також судом не беруться до уваги посилання відповідача стосовно того, що сума попередньої оплати в розмірі 11 000,00 грн була врахована ним в погашення заборгованості, яка нарахована на підставі актів про порушення правил користування теплової енергії в розмірі 30 431,18 грн, оскільки відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів того, що позивачем визнана така заборгованість шляхом підписання актів приймання-передачі товарної продукції на вказану суму або в інший спосіб (гарантійні листи, докази оплати тощо).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, якою власне затверджено Правила користування тепловою енергією, не передбачено можливість для теплопостачальної організації нараховувати споживачу вартість несанкціонованого споживання теплової енергії, а передбачено можливість нарахування штрафу або відключення споживача від споживання теплової енергії.

Суд зазначає, що позивачем в заявах по суті заперечується існування у нього такої заборгованості, а також вказано, що з наданих позивачем актів про порушення неможливо встановити факт зриву відповідачем пломб, встановлених відповідно до акту від 20.11.2019, а саме № R14153640 та № R14153603, враховуючи, що вказані пломби встановлені безпосередньо представником відповідача відповідно до акту від 20.11.2019.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості звернення до суду з відповідним позовом, про примусове стягнення з позивача заборгованості за актами про порушення, проте вказані обставини не є предметом розгляду у даній справі.

Також судом враховано, що відповідні нарахування на суму 30 431,18 грн здійснені відповідачем позивачу через рік після внесення позивачем передплати в сумі 11 000,00 грн на підставі виставленого відповідачем рахунку.

При цьому, судом не приймаються доводи відповідача про те, що платіжне доручення не містить зазначення року та місяця, в якому була поставлена теплова енергія, оскільки в платіжному дорученні № 297 від 25.11.2019 вказано, що такі кошти сплачуються не в рахунок оплати вже поставленої теплової енергії, а в рахунок передплати за централізоване опалення згідно з виписаним відповідачем рахунком.

Тобто такі кошти сплачені саме як передплата, а не як оплата за вже поставлену теплову енергію, у зв`язку з чим позивачу неможливо було визначити місяць та рік, за який сплачується така передплата.

Водночас, доказів на підтвердження факту постачання позивачу теплової енергії за договором № 440199 від 04.01.2016 з моменту сплати позивачем коштів як передплати до моменту звернення позивачем до суду з даним позовом відповідачем під час розгляду даної справи не надано.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 000,00 грн заборгованості з повернення передплати обґрунтованими.

Стосовно заявленої відповідачем вимоги про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності та відмови на цій підставі в задоволенні позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас, згідно з ч. 5 вказаної норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обґрунтовуючи підстави для пропущення позивачем строку позовної давності, відповідач посилається на те, що позивачем здійснено платіж в розмірі 11 000,00 грн 25.11.2019, отже, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплив 25.11.2022, проте позовну заяву надіслано позивачем відповідачу 26.11.2022, тобто, за твердженням відповідача, з пропущенням строку позовної давності.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн, які сплачені відповідачем як передплата за централізоване опалення, сплачені дійсно 25.11.2019, проте укладеним між сторонами договором не погоджено строк повернення передплати.

Вимога про повернення таких коштів була надіслана позивачем відповідачу та отримана останнім 01.11.2021, тобто саме з цього дня позивач довідався про порушення його права.

Таким чином, даний позов подано в межах строків позовної давності, встановлених ст. 257 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд звертає уваги відповідача на те, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на території України введено постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та його дія станом на даний час не скасована.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення 11 000,00 грн передплати такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача в розмірі 2 481,00 грн.

Крім того, в позовній заяві позивачем вказувалось про понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,0 грн.

Водночас, станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі, позивачем не надано доказів понесення таких витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для розподілення таких витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, код 37739041) на користь Виробничого кооперативу "КОНТРАКТ" (02099, м. Київ, вул. Академіка Горбунова, 2, код 21542691) основний борг в розмірі 11 000,00 грн (одинадцять тисяч грн 00 коп.), судовий збір в розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн 00 коп.)

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 04.04.2023.

Суддя О.Г. Удалова