ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2453/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком»

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022

по справі №916/2453/22

за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком»

до відповідача Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про стягнення 46 484,53 грн.

суддя суду першої інстанції Мостепаненко Ю.І.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

повний текст рішення складено та підписано 24.11.2022

ВСТАНОВИВ:

22.09.2022 Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в якій просить суд стягнути з відповідача 46 484,53 грн. заборгованості, а також суму судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем обов`язку з відшкодування вартості наданих позивачем послуг пільговим категоріям громадян Ренійської територіальної громади протягом періоду з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 у задоволенні позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача. Обґрунтування судового рішення.

В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем поіменні списки абонентів за формою « 2-пільга» не є достатнім доказом належного надання послуг на пільгових умовах у спірний період з січня по грудень 2021 року, у зв`язку із втратою чинності наказу Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007, який регламентував складання форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг 2-пільга.

Судом зазначено, що єдиним та допустимим доказом наявності пільг у певних громадян є безпосередньо відомості з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, - які відсутні в матеріалах справи.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог АТ «Укртелеком» в особі Одеської філії АТ «Укртелеком», оскільки позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів у відповідності до норм діючого законодавства, яке було чинним у спірним період.

Не погодившись із вказаним, судовим рішенням, Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі №916/2453/22 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» щодо стягнення заборгованості у розмірі 46 484,53 грн. з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Скаржник зазначає, що позивач чітко та неухильно дотримувався вимог чинного законодавства України та на виконання покладених на нього зобов`язань у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 виконував вимоги законодавства щодо надання послуг на пільгових умовах відповідним категоріям громадян Ренійської територіальної громади визначених вищевказаними законами.

Для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги (далі - пільговики) в Україні створено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

За для забезпечення правильного звіряння розрахунків видатків з інформацією, що міститься в Реєстрі, АТ «Укртелеком» паралельно із наданням документів до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (далі - Відповідач), майже щомісяця подавало ідентичні дані до Управління соціального захисту Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області (далі - УСЗН Ізмаїльської РДА) (докази направлення та отримання листів наявні в матеріалах справи).

Однак, УСЗН Ізмаїльської РДА є розпорядником виключно видатків державного бюджету, а згідно рішення Одеської обласної ради «Про обласний бюджет Одеської області на 2021 рік» головним розпорядником коштів місцевого бюджету є Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, яка має власний бюджет Ренійської міської територіальної громади. Однак, Відповідач звіряння або перевірку інформації що міститься в реєстрі та відшкодування вартості послуг не здійснив, в зв`язку з чим, за останнім обліковується заборгованість в розмірі 46 484,53 грн за період 3 01.01.2021 по 31.12.2021.

Скаржник зазначає, Господарським судом Одеської області не було прийнято до уваги те, що законодавством, чинним на момент виникнення та існування спірних правовідносин, а це період з січня по грудень 2021 року (як і до теперішнього часу), не було визначено ні обов`язку, ні порядку, ні форми подання надавачами послуг до виконавчих органів міських рад інформації/відомостей щодо наданих пільговикам послуг для здійснення вищевказаного відшкодування витрат, тому Позивачем вказана інформація, що містилася у Розрахунках видатків з поіменними списками абонентів-пільговиків, подавалась Відповідачу аналогічно до тієї, яка була передбачена до 01.10.2019, а саме, пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117. (Пункт 10 був виключений з Положення постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №373).

У вказаних Розрахунках видатків з поіменними списками абонентів-пільговиків зазначалися відомості, пов`язані із наданням пільг, зокрема, відомості, за якими можливо ідентифікувати особу- пільговика (прізвище, ім`я, по-батькові пільговика, місце проживання такої особи, її ідентифікацій ний номер), перелік пільг та період їх отримання, а також їх розмір.

Окрім того, Господарським судом Одеської області не було прийнято до уваги те, що ані факт, ані обсяг наданих послуг відповідним пільговикам у розглядуваний період часу, визначений за змістом представлених актів звірення розрахунків, Відповідачем не оспорено та не спростовано (у тому числі, з мотивів відсутності пільг у визначених Позивачем споживачів телекомунікаційних послуг), а лише була поставлена під сумнів форма звітування Позивача про надані послуги. Тобто відповідна обставина позову не була своєчасно заперечена у відповідності до вимог ч.4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

На думку Позивача, долучені до матеріалів справи форми № 2-пільга підписані посадовими особами позивача, є належними та допустимими доказами на підтвердження надання соціальних послуг, компенсація вартості яких є предметом даного спору, оскільки такі містять інформацію про обсяг наданих позивачем послуг на пільгових умовах, з огляду на що не має значення, що наказ урядового органу, яким така форма запроваджувалася як обов`язкова, скасований, адже приписами ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює ная вність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скаржник звертає увагу суду, що подання Позивачем Розрахунків видатків з поіменними списками абонентів-пільговиків (за формою аналогічній до форми « 2-пільга) є усталеною практикою (тобто звичаєм) між АТ «Укртелеком» та уповноваженими органами у вказаній сфері цивільних відносин після втрати чинності вищевказаних норм стосовно обов`язковості надання форми « 2-пільга» та самої форми « 2-пільга».

Позивач вважає, що у випадку, коли чинним законодавством не регламентовано ні форму подання інформації/відомостей, ні порядку її заповнення, суб`єкт господарювання має право подати таку інформацію/відомості до відповідних уповноважених органів у довільній формі, в тому числі, і у формі аналогічній до тієї, яка існувала до спірних правовідносин.

Таким чином, відсутність вимоги, передбаченої законодавством, щодо складання документа саме за певною формою не позбавляє суб`єкта господарювання його права на самостійне врегулю вання певних взаємовідносин з іншим суб`єктом господарювання чи установою шляхом складання такого документа за будь-якою формою, в тому числі, як в даному випадку, і за формою «З-пільга», затвердженою чинним наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003 року № 83.

Направлення Позивачем Відповідачу Актів звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги, складених згідно із формою « 3-пільга», теж є усталеною практикою між АТ «Укртелеком» та уповноваженими органами у вказаній сфері цивільних відносин після втрати чинності норми вищевказаного нормативно-правового акту, якою передбачався саме обов`язок складати такі акти за формою « 3-пільга» .

Крім того, також не може бути підставою для невизнання вказаних Актів звіряння розрахунків за формою « 3-пільга» належними і допустимими доказами, і той факт, що вони оформлені в односторонньому порядку, відповідачем не погоджені та не підписані, оскільки, факт їх не підписання Відповідачем свідчить лише про його небажання здійснювати вищевказані розрахунки з Позивачем, а саме, відшкодовувати витрати, пов`язані з наданням послуг зв`язку пільговикам.

Не підписання Відповідачем актів звіряння розрахунків не може бути підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень від законодавчо встановленого обов`язку компенсувати вартість фактично спожитих пільговими категоріями населення послуг.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/2453/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2453/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком в особі Одеської філії Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі №916/2453/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

22.12.2022 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2453/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/2453/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі №916/2453/22.

Визначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі №916/2453/22 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено учасникам провадження у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу.

04.01.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 у справі №916/2453/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-ІІІ виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 № 1280-ІV телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Отже, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993, Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991, Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» від 24.03.1998 та Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 встановлені пільги з оплати за послуги зв`язку для категорій осіб, визначених цими законами.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно - правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до статті 178 Господарського кодексу України та статті 633 Цивільного кодексу України договір про надання телекомунікаційних послуг є публічним, оператор, провайдер телекомунікацій зобов`язаний здійснювати надання послуг зв`язку кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у наданні послуг за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Отже, вищенаведеними нормами чинного законодавства встановлено право фізичних осіб, які мають визначений вказаними вище законами соціальний статус, на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок Позивача - оператора телекомунікацій, надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», надання державних соціальних гарантій є обов`язковим для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги в Україні створено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Реєстр складається з баз даних Міністерства соціальної політики України, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Згідно п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, пільги з послуг зв`язку віднесені до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

З прийняттям Закону України від 16.04.2020 № 562-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», розпоряджень Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року щодо визначення адміністративних центрів та затвердження територій громад областей, Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» та з проведенням у жовтні 2020 року перших місцевих виборів депутатів сільських, селищних, міських рад і відповідних сільських, селищних, міських голів територіальних громад, території яких затверджені Кабінетом Міністрів України на підставі Закону № 562-ІХ, в Україні фактично завершилась адміністративно-територіальна реформа, метою якої було передача від органів виконавчої влади органам місцевого самоврядування значної частини повноважень, ресурсів та відповідальності.

З метою приведення у відповідність положень бюджетного законодавства у зв`язку із завершенням адміністративно-територіальної реформи, Законами України від 17.09.2020 № 907-Х та від 15.12.2020 № 1081-IX «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» внесено зміни в частині функціонування бюджетної системи України.

Згідно статті 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. До місцевих бюджетів відносяться бюджет Автономної Республіки Крим, обласні бюджети, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.7 Бюджетного кодексу України, одним із принципів, на якому ґрунтується бюджетна система України, є принцип самостійності, згідно з яким Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов`язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного, а також за бюджетні зобов`язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

З 01.01.2021, згідно з Законами України від 17.09.2020 № 907-ІХ та від 15.12.2020 № 1081-IX, розмежовано склад доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад (ст. 64 БК України) та склад доходів загального фонду районних бюджетів (ст. 64-1 БК України).

В результаті таких змін територіальні громади отримали фінансову незалежність від районів та перейшли на прямі міжбюджетні відносини з державним бюджетом.

Згідно схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 № 333-р Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, адміністративно-територіальною одиницею базового рівня є громади.

Відповідно до принципу субсидіарності бюджетної системи України, розподіл видів видатків між державним бюджетом та місцевими бюджетами, а також між місцевими бюджетами ґрунтується на необхідності максимально можливого наближення надання публічних послуг до їх безпосереднього споживача (п.7 ч. 1 ст. 7 БК України).

Забезпечення надання публічних послуг жителям територіальної громади покладається на представницький орган місцевого самоврядування територіальної громади.

Відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 № 157-VІІІ представницьким органом місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади є сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» до складу Ренійської територіальної громади увійшли Ренійська, Долинська, Лиманська, Орлівська, Новосільська, Котловинська, Нагірненська, Плавнівська громади (населені пункти).

Представницьким органом Ренійської територіальної громади є Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області.

Згідно статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти.

Органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України (ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», держава гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Здійснення повноважень місцевого самоврядування на рівні мінімальних соціальних потреб, який гарантується державою, забезпечує мінімальний бюджет місцевого самоврядування (ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет (ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», розробка та виконання Державного бюджету У країни, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на підставі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Згідно п. 23 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Згідно статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Таким чином, саме Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області відповідальна за затвердження та забезпечення здійснення видатків на відшкодування підприємствам - надавачам послуг витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку.

Внаслідок віднесення Бюджетним кодексом України з 01.01.2017 витрат на пільги з послуг зв`язку до видатків місцевих бюджетів Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова від 21.06.2017 № 426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256», якою з Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету були виключені пільги з послуг зв`язку з переліку видатків місцевих бюджетів, які фінансуються за рахунок субвенцій з державного бюджету.

З огляду на вищевикладене, Розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг в Ренійській громаді Одеської області на момент надання послуг пільговим категоріям громадян (з 01.01.2021 по 31.12.2021) була Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, а отже, на підставі зазначених вище норм законодавства, відшкодування витрат, понесених АТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Ренійської територіальної громади, має здійснюватися відповідачем за рахунок коштів місцевих бюджетів.

АТ «Укртелеком» листами: №71/200-05-49/1 від 07.06.2021, №71/200-05-49/2 від 05.08.2021, №71/200-05-49/3 від 06.09.2021, № 71/200-05-49/4 від 04.10.2021, №71/200-05-49/5 від 04.11.2021, №71/200-05-49/6 від 04.12.2021, №71/200-05-49/7 від 04.01.2022 звертався до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 на загальну суму 46 484,53 грн., які залишились без відповіді, а вартість наданих позивачем послуг не відшкодованою.

Так, позивачем на підтвердження понесених витрат, внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв`язку) на пільгових умовах, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 на загальну суму 46 484,53 грн., додано до позовної заяви: поіменні списки абонентів за «формою 2-пільга», акти звіряння за «формою 3-пільга» та розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевим господарським судом зазначено наступне.

Судом першої інстанції зазначено, що поіменні списки абонентів за «формою 2-пільга» та акти звіряння за «формою 3-пільга» направлялись позивачем на адресу відповідача після втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (втратила чинність - 01.01.2020).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга», та Інструкції про порядок її заповнення від 04.10.2007 №535, був закріплений чіткий перелік вимог щодо відомостей, які мають бути зазначені під час здійснення розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг, зокрема, відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг та період їх отримання, місце проживання особи.

Однак, 31.07.2020 наказ Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга» втратив чинність.

Судом зазначено, що надані позивачем поіменні списки абонентів за формою « 2-пільга» не є достатнім доказом належного надання послуг на пільгових умовах у спірний період з січня по грудень 2021 року, у зв`язку із втратою чинності наказу Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007, який регламентував складання форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг 2-пільга.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. Затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

У пункті 12 Постанови КМУ від 29.01.2003 №117 зазначено, що Мінсоцполітики затверджує форми « 1-пільга», «4-пільга», « 5-пільга», « 6-пільга», « 7-пільга»; форму « 2-пільга» - за погодженням з Міненерговугіллям, Мінрегіоном і Мінінфраструктури; а форму « 3-пільга» - з Мінфіном.

Водночас, пункт 12 Постанови КМУ від 29.01.2003 №117 виключено на підставі Постанови КМУ № 373 від 17.04.2019 - застосовується з 1 жовтня 2019 року.

Отже, з 01.10.2019 виключено пункт 12 Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, на основі якого затверджено форму Акту звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги за формою « 3-пільга». Тобто, складання цих документів у спірний період не передбачено законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що єдиним та допустимим доказом наявності пільг у певних громадян є безпосередньо відомості з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, - які відсутні в матеріалах справи.

Оцінка апеляційного суду:

За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання порушених зобов`язань з компенсації витрат Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» за надані послуги зв`язку громадянам на пільгових умовах за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Виходячи з правової природи розглядуваних відносин, останні (зважаючи на спірний період) регламентуються, насамперед, положеннями Закону України «Про телекомунікації», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р. (Правила №295), Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003р. (Положення №117), положеннями законодавства в бюджетній сфері, а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Відсутність укладеного між сторонами договору на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян не впливає на обумовленість виникнення означених зобов`язань з положень законів України та відсутністю умови про обов`язковість укладення такого договору з положень законодавства, що узгоджується із ч.1 ст.174 Господарського кодексу України та ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, апеляційний суд зазначає, що надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов`язком Позивача. Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян, тоді як чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок державних коштів. При цьому, зобов`язання сторін виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Висновок щодо цивільної зобов`язальної природи розглядуваних правовідносин узгоджується із позицією, висловленою Великою Палатою Верховного суду у постанові від 10.04.2018 по справі №927/291/17.

Відтак, положеннями п.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» та п.63 Правил №295 передбачено, що споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій (яким є Позивач) відповідно до законодавства України, що також узгоджується зі ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Своєю чергою, в п.63 Правил №295 передбачено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Суд відмічає, що обов`язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданого державою.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежність представлених Позивачем доказів на підтвердження надання послуг відповідним пільговим категоріям населення через втрату чинності постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», наказу Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга» та виключення п.12 Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, відповідно до наступного.

Судова колегія зазначає, що скасування певних форм звітності, без подальшого запровадження інших та за умов чинності обов`язку з проведення звіряння між Позивачем і Відповідачем для цілей проведення розрахунків з відшкодування та повноважень останнього з ведення та актуалізації відомостей щодо пільговиків відповідної територіальної громади, зумовлюють висновок суду про відповідність поведінки Позивача з надання Відповідачеві відомостей про надані ним послуги пільговикам у розглядуваний період принципу справедливості, добросовісності і розумності (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України), достовірність яких за змістом (а не за формою, адже у розглядуваному періоді її не було запроваджено) Відповідачем належними і допустимим доказами не спростована.

Припущення іншого, тобто неможливість отримання відшкодування витрат за надані послуги пільговикам через невизначеність відповідними уповноваженими органами форми відповідних звітних документів після скасування попередньої форми таких документів було б несумісним із згадуваним вище принципом «належного урядування».

Ухилення від відшкодування державою в особі відповідного органу (в розглядуваному випадку Відповідача) витрат, понесених Позивачем у зв`язку із наданням послуг пільговій категорії споживачів, є фактичним примушенням Позивача всупереч ч.1 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України до безплатного надання таких послуг (фінансування їх за рахунок власних коштів) або до відмови/обмежені у надані таких послуг пільговій категорії населення, що не відповідає ст.3 Конституції України, заважаючи на чинність законів, якими ці пільги запроваджені та гарантуються.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає належних підстав для звільнення держави в особі Відповідача від виконання обов`язків щодо компенсації Позивачу його втрат, внаслідок надання послуг пільговій категорії осіб у відповідності до приписів діючого законодавства України, адже таке звільнення (відмова у задоволені вимоги щодо відшкодування) за своєю сутністю тотожне позбавленню «майно» у розумінні норми, закріпленої другим реченням першого пункту ст.1 згадуваного вище Першого протоколу в контексті правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в п.46 рішення у справі «Жовнер проти України». Дійсно, передбачених означеною нормою обов`язкових умов такого позбавлення забезпечення суспільного інтересу та наявність відповідного закону Скаржником не доведено.

Отже, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам мешканцям Ренійської територіальної громадиІзмаїльського району Одеської області, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з січня по грудень 2021 року включно в сумі 46484,53 грн.

За вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обставину щодо надання позивачем у спірному періоді пільговій категорії осіб телекомунікаційних послуг, внаслідок чого позивачем були понесені витрати, оскільки в порушення вищевказаних норм законодавства відповідачем не було відшкодовано позивачу понесені ним витрати.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що спростовуються фактичними обставинами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку господарський суд неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню за мотивами, викладеними у даній постанові суду апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі № 916/2453/22 скасуванню та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу витрат на сплату судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно по п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Судом апеляційної інстанції при здійснені перегляду рішення господарського суду першої інстанції рішення скасовано, а тому витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Що стосується судових витрат за розгляд апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 по справі № 916/2453/22 подана позивачем по справі. Оскільки апеляційним господарським судом апеляційна скарга позивача задоволена у повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування скаржнику судових витрат за розгляд апеляційної скарги за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2022 у справі № 916/2453/22 скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» заборгованість 46 484,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Стягнути з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Укртелеком» - 3721,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ з зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук