ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа№ 910/18430/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Дяченко В.С., Тодосієнко В.М.;

від відповідача: Петренко Г.В.;

від НБУ: Гузієнко Я.М.;

від Міністерства фінансів України: Гуцева Л.О.;

від ПрАТ «Українська фінансова житлова компанія»: Зайончковська В.В.;

віл КМУ: Пуленець А.С.;

розглянувши апеляційну скаргу

Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 (повний текст складено 01.12.2022)

у справі № 910/18430/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Кабінет Міністрів України,

2) Міністерство фінансів України,

3) Приватне акціонерне товариство "Українська фінансова житлова компанія",

4) Міністерство економіки України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

5) Національний банк України,

6) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання припиненими зобов`язання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило визнати припиненими з 23.06.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо сплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за іменними відсотковими облігаціями з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі серії «В3», міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року у кількості 536 шт.

У поданій позовній заяві Державна іпотечна установа посилається на втрату ним гарантованого відповідачем права розпоряджатись сумою вартості облігацій серії «В3» через обставини, що не залежали від відповідача та позивача, на підставі рішень повноважних державних органів. Позивач вважає, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» він втратив гарантоване право розпоряджатись грошовими коштами, залученими від продажу цінних паперів, у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін (ані Державна іпотечна установа, ані ПАТ «Дельта Банк») не відповідає.

26.01.2022 від Державної іпотечної установи надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач зазначає, що вимоги щодо оплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за облігаціями можуть бути задоволені лише за рахунок визнаних відповідачем кредиторських вимог позивача. Проте оскільки кредиторські вимоги позивача віднесені до 7-ї черги, то вони очевидно не будуть задоволені. На думку позивача, оскільки з урахуванням приписів чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог у правовідносинах з неплатоспроможним банком заборонене (внесені до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізиці них осіб» зміни позбавили сторін правових підстав на проведення зарахування цих взаємних грошових вимог), то відповідно його зобов`язання припинились у зв`язку з неможливістю їх виконання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у позові Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненими з 18.11.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за іменними відсотковими облігаціями з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі серії «В3», міжнародний ідентифікаційний номер (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013, у кількості 536 штук - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання припиненим вказаного зобов`язання. Заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності судом не розглядалась, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено за результатом розгляду справи по суті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2022, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги Державна іпотечна установа посилається на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; при розгляді справи суд порушив норми процесуального права.

Скаржник вважає помилковим висновок суду про те, що зобов`язання є грошовим і може бути виконане за рахунок інших коштів позивача, суперечить положенням Проспекту емісії облігацій Державної іпотечної установи 2013. Установа зобов`язується не використовувати кошти, залучені від випуску облігацій ДІУ під державну гарантію, для покриття збитків від господарської діяльності. Установа не має права використовувати кошти, залучені від випуску облігацій, для покриття збитків. Виплата відповідачу доходу за 14-й відсотковий період за облігаціями, за умови позбавлення позивача права користування грошовими коштами, залученими від продажу облігації, є покриттям збитків.

Апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції неправильно визначив підстави позову, оскільки Державна іпотечна установа в обґрунтування заявлених вимог послалась на неможливість виконання зобов`язання, на зміни в законодавстві, через які було втрачено єдиний можливий спосіб припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідний зустрічних вимог.

Посилаючись на п. 6.3 договору банківського рахунка (який, на думку скаржника, суд не дослідив), позивач вважає, що він звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили), і рішення повноважних державних органів України (постанови Правління НБУ від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк») є саме такими обставинами.

Резюмуючи апеляційну скаргу, Державна іпотечна установа зазначає, що оскаржуване рішення:

- прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Поза межами судового дослідження залишились наступні докази: Проспект емісії; Лист Фонду №49-955/22 від 21.01.2022; договір банківського рахунка № 26/995-070 від 27.02.2013. Суд не дослідив чинники впливу на правовідносини сторін рішень уповноважених державних органів та змін у законодавстві;

- висновки суду не відповідають обставинам справи: під час розгляду справи суд першої інстанції неправильно визначив підстави позову і прийняв рішення з огляду на підстави, які позивачем не заявлялись;

- під час ухвалення оскаржуваного рішення суд не вирішив, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, чим допустив порушення ст. 237 ГПК України. Судове рішення мотивовано положеннями ст. ст. 509, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України по відношенню до зобов`язань позивача, однак зазначені норми права розповсюджують свою дію і на зобов`язання відповідача, а отже не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Підставою позову є неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань у зв`язку з настанням обставин, які сторони не могли передбачити або запобігти.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 справа № 910/18430/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Демидова А.М., Корсак В.А. (у зв`язку з тим, що суддю Попікову О.В. обрано XIX позачерговим З`їздом суддів України членом ВРП(наказ №10-к від 17.01.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18430/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 до надходження матеріалів справи №910/18430/21.

23.01.2023 матеріали справи №910/18430/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 поновлено Державній іпотечній установі пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/18430/21. Розгляд справи призначено на 20.02.2023.

Судове засідання 20.02.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці.

Ухвалу підписано 27.02.2023 після виходу судді Демидової А.М. з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від призначено судове засідання на 27.03.2023.

Позиції учасників справи.

Міністерство фінансів України надало відзив, у якому вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; просить апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити повністю.

Міністерство фінансів України зазначає, що через неплатоспроможність ПАТ «Дельта Банк» позивач втратив можливість виконувати свої зобов`язання за облігаціям перед ПАТ «Дельта Банк». Вимоги Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» віднесені до вимог 7-ї черги і станом на 01.12.2021 інформація про початок задоволення вимог кредиторів 7-ї черги відсутня; ліквідаційна процедура триває вже понад 6 років. Міністерство фінансів України вказує на ст. 607 ЦК України та підкреслює, що зобов`язання припиняється неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

ПАТ «Дельта Банк» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому з доводами апеляційної скарги не погоджується, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване. На думку відповідача, наведені позивачем обставини щодо неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за іменними відсотковими облігаціями серії «В3» не є у розумінні ст. 607 ЦК України підставою для припинення зобов`язання неможливістю виконання. Прийняття Правлінням НБУ постанов від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», на переконання відповідача, не є «неможливістю виконання» як це зазначено в ст. 607 ЦК України, оскільки процедура повернення кредиторові неплатоспроможного банку коштів чітко регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а початок ліквідації банку не є підставою припинення зобов`язань.

Кабінет Міністрів України надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимог Державної іпотечної установи задовольнити. КМУ вважає помилковими висновки суду про недоведеність підстав для неможливості виконання зобов`язань щодо сплати відсотків за облігаціями серії «В3» за 14-й відсотковий період. Посилаючись на ст. 607 ЦК України, КМУ наголошує, що зобов`язання припиняється неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, що має місце у цьому випадку.

ФГВФО надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення як необґрунтовану.

НБУ надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає апеляційну скаргу Державної іпотечної установи необґрунтованою, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню; просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, оскаржуване рішення - залишити без змін.

НБУ зауважує, що ст. 607 ЦК України застосовується лише у випадках, коли неможливість виконання зобов`язання настало у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. В даному випадку, на переконання НБУ, ст. 607 ЦК України застосуванню не підлягає, оскільки ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процесі ліквідації та відповідає за вказану обставину своїми зобов`язаннями перед кредиторами (в т.ч. і перед Державною іпотечною установою) шляхом задоволення вимог в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Після звернення Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання кредиторських вимог, акцептування цих вимог ПАТ «Дельта Банк» та включення позивача до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» відносини між сторонами щодо грошових коштів, які знаходились на розрахунковому рахунку Державної іпотечної установи, регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст. 52 цього закону. Будь-які твердження Державної іпотечної установи про те, що його кредиторські вимоги не будуть задоволені, НБУ вважає лише припущеннями позивача.

ПАТ "Українська фінансова житлова компанія" надало пояснення, у яких вважає, що господарський суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, та докази, якими вони обґрунтовуються; вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим та просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити.

Державна іпотечна установа надала додаткові пояснення, у яких просить їх врахувати та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

27.02.2013 ПАТ «Дельта Банк» (банк) та Державна іпотечна установа (клієнт) уклали договір банківського рахунку №26/995-070, за яким клієнту було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті.

На вказаний рахунок банк зобов`язаний приймати та зараховувати грошові кошти, які надходять клієнту та виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка, проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України (п. 1.2 договору).

В 2013 році Державна іпотечна установа емітувала іменні відсоткові, з додатковим забезпеченням облігації серій «Z2», «А3», «В3», «С3», «D3».

Відповідно до п. 4.2 проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 (далі - Проспект емісії) наведено параметри випуску облігацій, а саме: характеристика облігацій - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; кількість облігацій: 50000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10000 штук; серія «A3» - 10000 штук; серія «B3» - 10000 штук; серія «C3» - 10000 штук; серія «D3» - 10000 штук; номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн; загальна номінальна вартість випуску облігацій: ,00 грн, в тому числі: серія «Z2» - ,00 грн; серія «A3» - ,00 грн; серія «B3» - ,00 грн; серія «C3» - ,00 грн; серія «D3» - ,00 грн.

Облігації мають додаткове забезпечення у формі державної гарантії, що видана КМУ (п. 4.3.1).

Пунктом 4.4 Проспекту емісії встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію, відповідає статутній меті та предмету діяльності та полягає зокрема у рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

Джерелами погашення та виплати доходу за облігаціями ДІУ під державну гарантію будуть виступати кошти, отримані Емітентом в результаті статутної діяльності Установи після розрахунків з бюджетом та сплати інших обов`язкових платежів. Установа зобов`язується не використовувати кошти, залучені від випуску облігацій ДІУ під державну гарантію, для формування і поповнення статутного капіталу Установи та покриття її збитків від статутної діяльності.

Власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема, отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення та отримувати відсотковий дохід у вигляді відсотків, нарахованих на номінальну вартість облігацій, що їм (власникам) належать, після закінчення кожного відсоткового періоду (п. 4.5 Проспекту емісії).

Відповідно до п. 4.6.1 Проспекту емісії облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку яких є ПАТ «Дельта Банк» (п. 4.6.3 Проспекту емісії).

Згідно з п. 4.8 Проспекту емісії виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунка у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

Для облігацій серії «В3» щодо 14-го відсоткового періоду емітент встановив закінчення виплати відсоткового доходу 18.11.2020, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 3 878,08 грн.

Відповідно до п. п. 4.9, 4.9.1 проспекту емісії погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: «В3» - 18.11.2020. Дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії; таке рішення приймається правлінням Державної іпотечної установи.

Державна іпотечна установа (емітент) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) уклали договори купівлі-продажу цінних паперів №ДД-750/2014 від 05.09.2014, №ДД-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Згідно з п. п. 1.1, 2.4 вказаних договорів емітент (установа) зобов`язувався передати у власність покупця (банк), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити цінні папери - облігації підприємств серії «В3» у загальній кількості 10 000 штук (4 500 + 4 500 + 1 000), загальною вартістю 1 017 893 870,00 грн (457 847 280,00 + 101 847 950,00 + 458 198 640,00), дата погашення - 18.11.2020, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок установи № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк».

Грошові кошти у загальній сумі 1 017 893 870,00 грн за придбані облігації були перераховані банком на рахунок установи НОМЕР_2, відкритий в АТ «Дельта Банк», що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками від 05.09.2014, 08.09.2014 та від 09.09.2014.

Отже, банк набув у власність облігації серії «В3» з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UA у загальній кількості 10 000 шт.

На підставі постанови Правління НБУ №150 від 02.03.2015 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», строком на 3 місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015, з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. У подальшому згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015, №147 від 03.08.2015 строки проведення тимчасової адміністрації у банку продовжувались.

Відповідно до постанови Правління НБУ №664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 від 02.10.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Кадирову В.В. на два роки; у подальшому цей строк подовжувався до 04.10.2020.

11.01.2016 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та з метою обліку кредиторської заборгованості 25.01.2016 банк провів операцію з обліку кредиторських вимог, а саме - перенесення коштів з рахунка клієнта - Державної іпотечної установи - НОМЕР_2 на спеціальний рахунок «інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку», який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто на ньому обліковується сума, яку банк виплатить кредитору у порядку черговості, визначеної законом.

17.02.2016 рахунки позивача, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» (зокрема НОМЕР_2/980 за договором банківського рахунка №26/995-070 від 27.02.2013), були закриті, про що банк повідомив Державну іпотечну установу довідкою №5370 від 21.06.2016.

Відповідно до витягу із реєстру №2495 від 18.03.2016, затвердженого протоколом №005/16, та з урахуванням змін №1, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду №291 від 03.03.2016, вимоги позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01 грн і включені до сьомої черги як вимоги юридичної особи, про що відповідач 03.10.2016 видав позивачу довідку №05-3323787.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2020, про затвердження мирової угоди у справі №910/6514/17, у рахунок погашення заборгованості банку перед НБУ за кредитним договором №42 у власність НБУ перейшли облігації установи серії «В3» з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020, у кількості 9464 штук).

Згідно з реєстром власників іменних цінних паперів станом на 18.11.2020 ПАТ «Дельта Банк» було власником 536 шт. іменних відсоткових облігацій серії «В3», код ISIN UA, емітент - Державна іпотечна установа.

Відповідно до п. 4.8 Проспекту емісії розмір виплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за належними відповідачу облігаціями серії «В3» становить 2 078 650,88 грн.

Державна іпотечна установа звернулась до АТ «Дельта Банк» із заявою від 18.11.2020 №4955/15/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Листом від 30.11.2020 №3019 відповідач повідомив позивачу про відсутність правових підстав для задоволення зазначеної заяви.

27.11.2020 на адресу Державної іпотечної установи надійшла вимога відповідача №2975 від 24.11.2020 про виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за нарахованими відсотками за облігаціями серії «В3» у розмірі 2 078 650,88 грн.

Звертаючись з позовними вимогами у цій справі, Державна іпотечна установа зазначає, що її зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсотків за облігаціями серії «В3» за 14-й відсотковий період є припиненими з 23.06.2020 відповідно до положень ст. 607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Державна іпотечна установа у заяві про зміну підстав позову зазначає, що неможливість виконання Банком зобов`язань перед кредиторами сьомої черги (до якої віднесено позивача), з огляду на відсутність необхідних активів, позбавляє позивача можливості виконання власних зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк», а внесені до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зміни позбавили сторін правових підстав на проведення зарахування цих взаємних грошових вимог.

У відзиві на позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» проти позовних вимог заперечує та вважає, що позивач не довів наявності обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за облігаціями серії «В3», у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання припиненими цих зобов`язань відповідно. ПАТ «Дельта Банк» вказує на неможливість здійснити зарахування вимог відповідно до ст. 607 ЦК України. Також відповідач заявив про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - КМУ та Міністерство фінансів України; залучено до участі у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - НБУ та ФГВФО.

У поданих поясненнях треті особи-1, 2 просили позовні вимоги задовольнити; треті особи-5, 6 просили у позові відмовити.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 627 - 629 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, ч. 1 ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією з підстав припинення зобов`язання є неможливість його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

За визначенням ст. 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 195 ЦК України в цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку регулюються Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено такі терміни:

- випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії;

- емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників;

- обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів;

- перший власник - особа, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андеррайтера;

- погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів;

- проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів;

- розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» фондовий ринок (ринок цінних паперів) - сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів). Учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

У п. 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Таким чином, у розумінні зазначених норм Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів; 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

При цьому приписи п. 2 ч. 1 ст. 195 ЦК України та норми Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» передбачають, що облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Отже, на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак з урахуванням особливостей таких відносин.

За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України і ст. 174 ГК України.

Отже, у зв`язку з укладанням між Державною іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк» договорів купівлі-продажу цінних паперів між його сторонами (позивачем та відповідачем) виникли грошові зобов`язання на підставі правовідносин позики. Тому до таких правовідносин, які склались між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 ЦК України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/18.

У своєму позові Державна іпотечна установа як на підставу припинення зобов`язань, посилається на положення ст. 607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Фактично, твердження позивача про припинення зобов`язання на підставі ст. 607 ЦК України зводяться до неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «В3» через відсутність необхідних коштів.

Відсутність необхідних коштів позивач пов`язує з запровадженням в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, а інші джерела фінансування у Державної іпотечної установа відсутні.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Суд встановив, що на підставі п. 4.8 Проспекту емісії у Державної іпотечної установи виникло зобов`язання з виплати відсоткового доходу за облігаціями серії «В3» за 14-й (останній) відсотковий період.

Державна іпотечна установа вважає, що неможливість виконання нею зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсотків за облігаціями серії «В3» за 14-й відсотковий період зумовлена тим, що у зв`язку з перебуванням відповідача в процедурі ліквідації позивач був позбавлений права розпоряджатися грошовими коштами, які обліковувались на відкритому в ПАТ «Дельта Банк» банківському рахунку, а у відповідача відсутні необхідні активи для виконання зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги. Крім того, спеціальне законодавство, яке регулює діяльність банків, що позбавлені ліцензії і виводяться з ринку, забороняє і зарахування зустрічних однорідних (в даному випадку - грошових) вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що такі обставини не свідчать про неможливість виконання позивачем зобов`язань щодо сплати відсотків за облігаціями серії «В3» за 14-й відсотковий період.

Твердження позивача про відсутність на теперішній час у банку коштів для виконання зобов`язань перед третьою чергою погашення, що у свою чергу є доказом неможливості виконання зобов`язання банку перед позивачем (кредитором сьомої черги), апеляційний суд оцінює критично та вважає, що такі твердження передчасними припущення позивача, оскільки процедура ліквідації відповідача триває, а АТ «Дельта Банк» не є ліквідованим в розумінні ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім цього, після початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» задоволення вимог його кредиторів здійснюється в порядку з дотриманням принципу черговості, передбаченої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги посилання позивача на неможливість виконання його зобов`язань у зв`язку з втратою можливості розпоряджатися грошовими коштами, які знаходилися на рахунку, відкритому в ПАТ «Дельта Банк», оскільки зобов`язання є грошовим та може бути виконане за рахунок інших коштів позивача.

Апеляційний суд враховує, що кошти, отримані Державною іпотечною установою від розміщення облігацій серії «В3», надходили на рахунок, відкритий позивачем у ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського рахунка №26/995-070 від 27.02.2013.

Водночас колегія суддів окремо відзначає, що ані Проспект емісії, ані договори купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, ані договір банківського рахунка, укладені між позивачем і відповідачем, не встановлюють будь-яку залежність виплати відсоткового доходу за облігаціями від можливості розпорядження конкретними коштами, що були розміщені в ПАТ «Дельта Банк» на конкретному рахунку.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що проспект емісії облігацій, зокрема той же п. 4.8, передбачає можливість використання для виплат відсоткового доходу й інших рахунків позивача, відкритих у Розрахунковому центрі Центрального депозитарію ПАТ «НДУ» або в ПАТ «Укргазбанк» (поточний рахунок емітента для депонування відповідних сум у разі відсутності в реєстрі власників облігацій даних щодо грошового рахунка такого власника або якщо реквізити є помилковими).

Наведене у своїй сукупності спростовує доводи апеляційної скарги Державної іпотечної установи, покладені в обґрунтування її вимог.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд вважає, що підстави для визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо виплати відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями серії «В3» відсутні, а відтак погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/18430/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/18430/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/18430/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак