УХВАЛА

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/3975/23

Суддя Господарський суд міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенерджітранс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року за січень 2022 у розмірі 33 607,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенерджітранс» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року за січень 2022 у розмірі 33 607,56 грн.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Так, в обґрунтування поданої заяви стягувач посилається на порушення боржником укладеного між сторонами Договору постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року в частині здійснення оплати поставленої у січні 2022 року електричної енергії в загальній сумі 33 607,56 грн.

При цьому на підтвердження факту існування у боржника заборгованості до заяви додані, зокрема, копія Договору постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року та Додаткової угоди № 8 від 28.12.2021 року до нього, а також копія рахунку на оплату № 137 від 31.01.2022 року, згідно якого борг боржника становить 33 607,56 грн., підписаного виключно заявником.

Суд зазначає, що за умовами п.4.4 Договору постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року постачальником складається акт приймання - передачі електричної енергії за розрахунковий місяць на підставі даних комерційних приладів обліку та надається на розгляд споживача не пізніше ніж до 7 (сьомого) дня місяця, наступного за розрахунковим, яким вказаний акт має бути розглянутий на підписаний за відсутності зауважень.

Натомість, належним чином засвідченої копії акту прийому - передачі електричної енергії за січень 2022 року за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року заявником суду не надано.

Судом враховано, що для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання.

Проте, надані заявником докази не можуть свідчити про безспірність заявлених заявником вимог про стягнення заборгованості за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року в сумі 33 607,56 грн. Отже, заявлені вимоги не відповідають засадам наказного провадження.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Таким чином, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст.148 ГПК України, вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності та відсутні докази, які б підтверджували відсутність спору про право, тобто заявником не підтверджено виникнення права грошової вимоги саме у заявленій сумі 33 607,56 грн., суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенерджітранс» про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Державного підприємства "Українська геологічна компанія" про стягнення за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року в сумі 33 607,56 грн. на підставі п. 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Біоенерджітранс» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» за Договором постачання електричної енергії споживачу №1-ЕЛ від 01.01.2021 року за січень 2022 у розмірі 33 607,56 грн.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу.

Суддя М.Є. Літвінова