РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2023Справа № 910/1591/23
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", Київська область, Бориспільський район, с. Гора

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", м. Київ

про стягнення 657 920,16 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.01.2023 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" (відповідач), суми основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми пені в розмірі 86 294,02 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн, у зв`язку з непроведенням відповідачем оплати за Договором про надання послуг №02.1.1-23.13-13 від 21.04.2008 року.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1591/23 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 08.02.2023 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №370 отримав ухвалу суду від 08.02.2023 про відкриття провадження у справі 14.02.2023.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 01.03.2023 року (включно).

27.02.2023 від відповідача до суду надійшла заява, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов.

Ухвалою від 01.03.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву було задоволено та продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" строк для подання відзиву на позовну заяву на 5 днів з моменту отримання даної ухвали.

07.03.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в матеріалах позовної заяви відсутні докази на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за період з грудня 2021 року по січень 2022 року, оскільки відсутні первинні докази та відсутні підписані між сторонами акти. Відповідачем також зазначено, що позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені. У відзиві зазначено про дію форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити в позові повністю.

14.03.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву аналогічного змісту, який було подано до суду 07.03.2023 року.

28.03.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що період заборгованості, заявлений позивачем з січня 2022 року по лютий 2022 року. Позивачем також зазначено, що з боку відповідача не було жодних заперечень щодо актів. Окрім того, позивач наголосив на тому, що умовами п. 3.3. Договору сторони передбачили нарахування пені за кожну добу затримки, що на думку позивача є підставою здійснювати нарахування у період більший ніж шестимісячний строк. Щодо дії форс-мажору, то позивачем зазначено, що факт його настання не звільняє сторону відповідача від зобов`язань щодо виконання договору.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2008 року між позивачем (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свіспорт Україна» (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа») (компанія) був укладений Договір про надання послуг №02.1.1-23.13-13 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги з використання в терміналах А і Б стійок реєстрації, обладнаних автоматизованою системою обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE (обладнання та програмне забезпечення включно), надалі - послуги.

Договір діє з 01.02.2008 до 31.12.2008. Подальше продовження строку дії Договору здійснюється за письмовим узгодженням сторін. (п. 1.3. Договору).

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту за фактичне використання: стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн (крім №№ 1-16 в терміналі «В») за кожну стійку за одну годину роботи; послуги з надання доступу до автоматизованої системи обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE - 32,90 грн (крім №№ 1-16 в терміналі «В») за кожну стійку за одну годину роботи. Оплата здійснюється в українських гривнях згідно курсу НБУ на день оплати. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору аеропорт щомісяця виставляє компанії рахунок за надані послуги за звітний місяць та акт про надання послуг. Компанія з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії аеропорту рахунок та акт про надання послуг. Сплата рахунку проводиться компанією до 20 числа того ж місяця. Акт про надання послуг компанія зобов`язана підписати та повернути в бухгалтерію аеропорту протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий аеропорту він вважається підписаним сторонами. Акт про надання послуг підписується керівниками підприємств або призначеними уповноваженими особами за умови надання іншій стороні копії документу про надання таких повноважень.

Додатковою угодою №1 від 16.07.2008 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги з використання в терміналах А і Б стійок реєстрації (крім стійок з №1 по №16 включно), обладнаних автоматизованою системою обслуговування пасажирів SITA CUTE LITE (обладнання та програмне забезпечення включно), надалі - послуги».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту за фактичне використання стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн за одну годину роботи однієї стійки. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №1 від 16.07.2008 року до Договору).

Додатковою угодою №2 від 18.02.2009 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 31.12.2009 включно.

Додатковою угодою №2 від 18.02.2009 року до Договору словосполучення «SITA CUTE LITE» сторони замінили на «SITA Airport Connect CUTE and Cuss».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту: за фактичне використання стійок реєстрації пасажирів - 33,00 грн (без ПДВ) за одну годину роботи однієї стійки; за використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss - 1,50 грн (без ПДВ) за одного зареєстрованого пасажира (крім пасажирів Спільного закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №3 від 21.08.2009 року до Договору).

Додатковою угодою №4 від 04.01.2010 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2011 включно.

Додатковою угодою №5 від 31.01.2011 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2012 включно.

Додатковою угодою №6 від 19.05.2011 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт надає, а компанія отримує та оплачує послуги із забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss) в терміналах А, B, F (надалі - послуга).».

За даним Договором компанія згідно виставлених рахунків сплачує аеропорту: за забезпечення реєстрації пасажирів (наданя стійки реєстрації та використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect CUTE and Cuss) за одного відправленого пасажира - 3,60 грн (без ПДВ) (дана вартість не застосовується до транзитних пасажирів). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту. (п. 3.1. в редакції Додаткової угоди №6 від 19.0.2011 року до Договору).

Додатковою угодою №8 від 28.12.2011 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2013 включно.

Додатковою угодою №10 від 12.10.2012 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2014 включно.

Додатковою угодою №10 від 12.10.2012 року до Договору сторони погодили змінити назву послуги на «Забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та/або кіоску само реєстрації пасажирів Common Use self Service (Cuss) і використання телекомунікаційних послуг Sita AirportConnect».

Додатковою угодою №12 від 30.10.2014 року до Договору сторони погодили продовжити строк дії Договору до 01.01.2015 включно.

Пунктом 2 Додаткової угоди №14 від 31.03.2015 року до Договору сторони узгодили п. 1.3. викласти в такій редакції: «Договір діє до 01.01.2016 року. Цей Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії жодна із сторін не повідомить іншу сторону про свій намір припинити дії Договору.».

Додатковою угодою №15 від 23.07.2015 року до Договору сторони п. 1.1. виклали в наступній редакції: «Аеропорт, на кожному рейсі клієнта компанії, на яких компанією здійснюється діяльність з обслуговування пасажирів (окрім рейсів ТОВ «Авіаційна компнія «Роза вітрів») надає, а компанія отримує та оплачує послуги із забезпечення реєстрації пасажирів (надання стійки реєстрації та/або кіоску само реєстрації пасажирів Common Use self Service (Cuss) і використання телекомунікаційних послуг Sita AirportConnect) в терміналах та/або будь-яких інших приміщеннях (будівлях) аеропорту.».

Додатковою угодою №19 від 10.12.2021 року до Договору сторони погодили викласти п. 3.1. Договору в такій редакції: « Вартість послуги з використання телекомунікаційної послуги SITA Airport Connect (CUTE) 5,40 грн (без ПДВ) за 1 відправленого пасажира (код послуги відповідно до ДКПП 016:2010- 52.23). Оплата здійснюється на підставі рахунків аеропорту.

Додатковою угодою №20 від 06.09.2022 року сторони вирішили починаючи з 24.02.2022 року призупинити надання послуг за Договором.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору за період з січня 2022 року по лютий 2022 року надав відповідачу послуги на суму в розмірі 491 080,32 грн, що підтверджується наступними актами приймання-здачі:

- від 31.01.2022 року на суму 280 817,28 грн (рахунок-фактура №171/51 від 31.01.2022 року на суму 280 817,28 грн);

- №312732 від 28.02.2022 року на суму 213 146,64 грн (рахунок-фактура №171/65 від 11.04.2022 року на суму 213 146,64 грн);

- від 30.11.2022 року (корегування) на суму -2 883,60 грн (рахунок-фактура №171/97 від 30.11.2022 року (корегування) на суму -2 883,60 грн).

У зв`язку з непроведенням відповідачем розрахунку за Договором позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми пені в розмірі 86 294,02 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що в матеріалах позовної заяви відсутні докази на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за період з грудня 2021 року по січень 2022 року, що позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені і те, що діють форс-мажорні обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг.

Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено вище, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 491 080,32 грн, що підтверджується зазначеними вище актами (з урахуванням суми корегування).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідача зазначав, що ним акти не підписані, а тому відсутні підстави для їх оплати.

Проте, такі твердження є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 3.2. Договору сторони передбачили, що акт про надання послуг відповідач зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти днів з дати його отримання і якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий позивачу він вважається підписаним сторонами.

В матеріалах справи наявні докази виставлення відповідачу актів приймання-здачі і відсутність заперечень відповідача щодо наданих послуг, а тому акти вважаються такими, що погоджені сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Сплата рахунку проводиться відповідачем до 20 числа того ж місяця. (п. 3.2. Договору).

Таким чином, за вказаним вище пунктом Договору, оплата вартості послуг повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше зазначеного строку.

Отже, згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму в розмірі 491 080,32 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 491 080,32 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і підприємство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 86 294,02 грн, нараховану за період з 21.02.2022 року по 20.09.2022 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно пункту 3.3. Договору стягнення заборгованості по оплаті здійснюється з нарахуванням пені за кожну добу затримки від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла у період, за який нараховується пеня.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Заперечення відповідача щодо того, що пеня розрахована за більший період (більше ніж 6 місяців) прийняті судом, але не враховані, тому, що не підтверджені матеріалами справи, оскільки порядок нарахування, передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивачем врахований.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 86 294,02 грн.

При цьому, посилання відповідача на те, що затримка з оплати відбулася не з його вини, а у зв`язку з тим, що існували обставини непереборної сили є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Оскільки діяльність міжнародного аеропорту в умовах воєнного стану призупинена, враховуючи зазначене вище, наявність висновку Торгово-промислової палати України про підтвердження форс-мажорних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 86 294,02 грн пені.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 7 357,51 грн суми 3% річних та 73 188,31 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 7 357,51 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 491 080,32 грн, суми 3% річних в розмірі 7 357,51 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн.

Судовий збір, у розмірі 8 574,39 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та сума поштових витрат на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 57,98 грн, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (ідентифікаційний код 33240887, місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (ідентифікаційний код 20572069, місцезнаходження: 08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспільська - 7) суму заборгованості в розмірі 491 080,32 грн (чотириста дев`яносто одна тисяча вісімдесят гривень 32 копійки), суму 3% річних в розмірі 7 357,51 грн (сім тисяч триста п`ятдесят сім гривень 51 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 73 188,31 грн (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят вісім гривень 31 копійка), суму судового збору в розмірі 8 574,39 грн (вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривни 39 копійок) та суму поштових витрат на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 57,98 грн (п`ятдесят сім гривень 98 копійок).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Залишити за Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 1 294,41 грн.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ