ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023м. ХарківСправа № 922/1945/22
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Шемаєв В.В., адвокат, довіреність від 02.01.23 № 01-23/50,

третьої особи: Квіцінська А.І., адвокат, довіреність від 15.12.22 № 01-464850

відповідача: Самойлов Є.Ю., адвокат, ордер серія АХ № 1110573 від 19.12.22,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу,

за позовом: Приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», місто Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Харківобленерго", місто Харків,

до Дочірнього підприємства «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА» АТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1», місто Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ, звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Дочірнього підприємства ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА АТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року у сумі 2 386 639,92 грн.

26 жовтня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ без руху. Надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду документу на підтвердження доплати судового збору у сумі 00,02 грн. (2 копійки). 10 листопада 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/1945/22. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/1945/22 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. 19 грудня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, задоволено заяву (вх. № 16255 від 13 грудня 2022 року) представника відповідача, Дочірнього підприємства ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА АТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1, про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Харківобленерго" та зобов`язано позивача, Приватне акціонерне товариство ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ, надіслати залученій третій особі копію позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення до 22 грудня 2022 року (включно), а докази надіслання надати до суду до 27 грудня 2022 року (включно). Встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання пояснень щодо позовної заяви. 20 лютого 2023 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 березня 2023 року. 13 березня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, в порядку ст. 207 ГПК України, визнано поважними причини неподання третьою особою письмових доказів. Долучено до матеріалів справи письмові докази, подані третьою особою, та вирішено розглядати справу з їх врахуванням.

Щодо реалізації учасниками справи свого права на подання заяв по суті справи: 1) позивач не скористався своїм правом на подання заяви по суті справи, окрім позовної заяви; 2) відповідачем: - відзив на позовну заяву (вх. № 16256 від 13 грудня 2022 року), що долучений до матеріалів справи та прийнятий до розгляду протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 19 грудня 2022 року; - відповідь (в сукупності: вх. № 1938 від 26 січня 2023 року - документ, який сформований в системі "Електронний суд" 25 січня 2023 року, вх. № 2045 від 27 січня 2023 року, вх. № 2190 від 30 січня 2023 року) на пояснення третьої особи, що долучені до матеріалів справи та прийняті до розгляду протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 20 лютого 2023 року; 3) третьою особою - пояснення (вх. № 662 від 11 січня 2023 року), що долучені до матеріалів справи та прийняті до розгляду протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 20 лютого 2023 року (враховуючи ухвалу господарського суду Харківської області від 13 березня 2023 року про докази).

Також, суд зазначає, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегульовані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64//2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2263-іХ від 22 травня 2022 року затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2738-IX від 16 листопада 2022 року затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2915-IX від 07 лютого 2023 року затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі. Крім того, в період з 25 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року суддя-доповідач по справі Калініченко Н.В. перебувала у щорічній відпустці.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 177, 195 Господарського процесуального кодексу України, який в даному разі не є розумним. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

АРГУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

У позовній заяві зазначено, що у зв`язку із фактичним споживанням відповідачем електричної енергії договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вважається укладеним на умовах договору № 012794 від 01 січня 2019 року (надалі Договір) з відповідачем, дані про якого передані від попереднього постачальника АТ Харківобленерго. Позивач зазначає, що згідно із переданими оператором системи розподілу АТ Харківобленерго даними щодо фактичних обсягів електричної енергії по споживачам постачальника ПрАТ Харківенергозбут, зокрема ДП Житлово-комунальна контора АТ Трест Житлобуд-1, за лютий 2022 спожито 95 750 кВт; за березень 2022 року спожито 0 кВт; за квітень 2022 року спожито 0 кВт; за травень 2022 року спожито 660 774 кВт; за червень 2022 спожито 288 383 кВт; за липень 2022 спожито 375 712 кВт. На підставі переданих у відповідності до наведених вище показів приладу обліку від оператора системи розподілу АТ Харківобленерго, позивачем були сформовані акти прийому-передачі наданих послуг та рахунки за спожиту відповідачем електроенергію: - за лютий 2022 року на суму 160 860,64 грн., з них ПДВ 26 810,00 грн.; - за травень 2022 року на суму 1 110 100,32 грн., з них ПДВ 185 016,72 грн.; - за червень 2022 року на суму 484 483,44 грн., з них ПДВ 80 747,24 грн.; - за липень 2022 року на суму 631 196,16 грн., з них ПДВ 105 199,36 грн. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати рахунків у відповідності до положень Договору у строк не виконав. У зв`язку з цим утворилась заборгованість у загальному розмірі 2 386 639,92 грн.

13 грудня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16256). Як вказує відповідач, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості із відповідача за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Однак із тексту позовної заяви не вбачається невиконання умов якого саме договору (на думку позивача) стало підставою для звернення до суду. У той же час, в додатках до позову міститься договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 0122794 від 01 січня 2019 року, сторонами такого договору зазначаються позивач та відповідач. Однак вказаний договір не містить жодного підпису будь-якого представника відповідача, дати підписання такого договору та не скріплений печаткою. Також, до позову додано заяву-приєднання до Договору № 012794 від 01 січня 2019 року (додаток №1 до Договору) з тексту якої випливає, що відповідач приєднується до умов Договору на умовах комерційної пропозиції позивача № 1, початок постачання електричної енергії 01 січня 2019 року. Однак, вказана заява-приєднання не містить жодного підпису будь-кого із представників відповідача та не скріплена печаткою відповідача. До суду також надано додаток № 3 до Договору, яким є Комерційна пропозиція № 9. Посилання на комерційну пропозицію № 9 міститься і в тексті позовної заяви. Однак ні з позову, ні з додатків до нього не вбачається, з якого моменту та на якій підставі до договірних відносин позивача та відповідача застосовується комерційна пропозиція саме № 9, оскільки в заяві-приєднання до Договору № 012794 від 01 січня 2019 року (додаток №1 до Договору) є посилання тільки на комерційну пропозицію постачальника № 1. В матеріалах справи міститься інформація щодо об`єктів споживача (відповідача), яка є додатком до заяви-приєднання до Договору. Однак така інформація також не підписувалась відповідачем, більше того, деякі об`єкти з переліку були здані в експлуатацію взагалі після 2019 року, договори розподілу електричної енергії щодо таких об`єктів також укладалися після 2019 року, а тому такі об`єкти фактично не могли бути включені до інформації саме у 2019 році. У відзиві також зазначається, що позивач надає суду акти приймання-передачі електричної енергії, які не підписані відповідачем, а також рахунки за електричну енергію, нараховану за спірні місяці без зазначення поточних показів засобів вимірювання. Відповідач вважає, що позивач разом з позовом не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення з відповідачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг чи підписання заяви про приєднання. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем рахунків постачальника за період, що передував спірному, а також позивачем не доведено факту споживання відповідачем електричної енергії, оскільки до позову не додано будь-яких належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались точки комерційного обліку за об`єктами відповідача, за показниками яких можливо встановити кількість спожитої відповідачем електричної енергії. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не довів суду факт наявності волевиявлення відповідача щодо укладання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або отримання послуг (товару) за цим Договором та їх оплати за період, що передував спірному, а отже позивачем не доведено факту укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та споживання відповідачем електричної енергії в обсягах, визначених позивачем. Окрім цього, відповідач зазначає, що в Інформації щодо об`єктів споживача (відповідача) від 01 січня 2019 року мали б міститися об`єкти, щодо яких відповідачем з оператором систем розподілу АТ Харківобленерго станом на 01 січня 2019 року вже були укладені договори розподілу електричної енергії та яким присвоєно відповідні EIC-коди. У той же час, як вбачається із заяви-приєднання від 24 квітня 2020 року до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 613/2794 від 01 січня 2019 року, лише 24 квітня 2020 року до мереж оператора системи були підключені 8 об`єктів (перелік таких об`єктів міститься у відзиві). Отже, щодо таких об`єктів саме у 2019 році не могли укладатися будь-які договори про постачання електричної енергії. Крім того, як вбачається із заяви-приєднання від 24 вересня 2021 року до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 012794 від 01 січня 2019 року, лише 24 вересня 2021 року до мереж оператора системи були підключені 6 об`єктів (перелік таких об`єктів міститься у відзиві). Як вбачається із заяви-приєднання від 15 лютого 2022 року до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 012794 від 01 січня 2019 року, лише 15 лютого 2022 року до мереж оператора системи були підключені 13 об`єктів (перелік таких об`єктів міститься у відзиві). Так само, ще з однієї заяви-приєднання від 15 лютого 2022 року до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 012794 від 01 січня 2019 року вбачається, що лише 15 лютого 2022 року до мереж оператора системи були підключені ще 9 об`єктів. Також, відповідач зазначає про те, що на підставі актів від 31 січня 2021 року, 28 лютого 2021, 30 листопада 2021 року (два акти), від 31 січня 2022 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками відповідачем було передано прилади обліку електричної енергії за адресами, що вказані у відзиві. Листами № 57 від 08 лютого 2021 року, № 129 від 23 березня 2021 року, № 1 від 04 січня 2022 року, № 42 від 03 лютого 2022 року, відповідач просив АТ Харківобленерго виключити точки обліку електроенергії за договором № 012794 від 01 січня 2019 року у зв`язку із припиненням обслуговування і внаслідок передачі житлових будинків. Оскільки вказані листи ініціювали припинення розподілу електричної енергії на об`єкти за вказаними адресами, то в силу п. 3.1.6 Правил за такими об`єктами відповідачу, крім припинення розподілу, мало припинитися і постачання електричної енергії. Таким чином, виставлення рахунків відповідачу по об`єктам, що зазначені у цих листах, є порушенням чинного законодавства. Також, відповідач зазначає про те, що незрозуміло який прилад обліку мав на увазі позивач під час визначення обсягу спожитої електричної енергії, адже частина рахунків взагалі містить незаповнену графу: Поточні покази засобів вимірювання, а в графі Попередні покази засобів вимірювання покази залишаються незмінним за декілька місяців поспіль. Відповідач також зазначає про те, що з позову не вбачається, яким саме шляхом: на основі вимірювання або розрахунковим шляхом було сформовано дані комерційного обліку. Відповідач вкотре зазначає, що наданий Витяг є реєстру фактичних обсягів ел. енергії по споживачам електропостачальника ПрАТ Харківенергозбут за 02-07/2022 року є неналежним та недопустимим доказом. В свою чергу, до позову не додано відомості з реєстру ТКО, що передбачено Кодексом комерційного обліку. Додатково, відповідач зазначає про те, що 30 вересня 2022 року директор ДП ЖКК АТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 звернувся до АТ Харківобленерго із листом № 159, в якому висловив свої сумніви у правильності визначення у лютому-серпні 2022 року обсягів споживання електричної енергії, на підставі яких здійснювались нарахування у пред`явлених до оплати документах. Крім того, просив зробити перерахунок, зокрема за договором № 012794 від 01 січня 2019 року. Втім, жодної відповіді чи роз`яснення з приводу вказаного звернення на адресу відповідача не надходило.

11 січня 2023 року від третьої особи надійшли пояснення (вх. № 662). У цих поясненнях зазначено, що між АТ Харківобленерго та ДП Житлово-комунальна контора АТ Трест Житлобуд-1 укладено договір споживача про надання послуг з розподілу № 012794 від 01 січня 2019 року шляхом приєднання до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах чинного договору про постачання електричної енергії. Договір вважається укладеним, зокрема якщо споживачем спожито будь-який обсяг електричної енергії. В подальшому, після введення в експлуатацію житлових будинків (які є об`єктами відповідача), споживачем підписувались заяви-приєднання з додатками, які є невід`ємними частинами діючого договору споживача. Враховуючи, що спірним періодом, визначеним у позовній заяві, є лютий 2022 року, травень 2022 липень 2022, усі об`єкти споживача, перелічені у додатках до заяв-приєднання, повністю співпадають з точками комерційного обліку, які належать саме відповідачу. Як вказує третя особа, твердження відповідача у відзиві на позовну заяву щодо недоведеності кількості об`єктів є хибною та спростовується матеріалами справи. Також зазначено, що певними об`єктами передавався обсяг наданих послуг 0, а отже відповідач необґрунтовано посилається на неправомірність рахунків, направлених на його адресу позивачем. Окрім цього, відповідно до п. 3.4. договору про надання послуг з розподілу споживач, що не є побутовим, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати постачальнику послуг комерційного обліку (оператору системи) звіт про покази засобів обліку за розрахунковий місяць. Відповідачем до АТ Харківобленерго передано звіт про обсяги спожитої електричної за період лютий-серпень 2022. На підставі даного звіту третьою особою проведені розрахунки обсягу розподіленої електричної енергії та передані дані електропостачальнику споживача, а саме ПрАТ Харківенергозбут. Розбіжності між даними, переданими відповідачем, та даними, переданими третьою особою, для розрахунку ПрАТ Харківенегргозбут відсутні, що підтверджується довідкою показів лічильників. Підсумовуючи викладене, третя особа зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем надано до матеріалів справи відповідь на пояснення третьої особи, де зазначено, що він та третя особа в своїх поясненнях сходяться в тому, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо споживач є стороною діючого договору, зокрема, про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Таким чином, договір про надання послуг з розподілу електричної енергії є, за своєю природою, первісним по відношенню до договору про постачання електричної енергії. Відповідач також вважає, що у 2019 році для укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на виконання вимог НКРЕКП третя особа мала оприлюднити на своєму сайті, в засобах масової інформації публічний договір та направити відповідачу заяву-приєднання до такого договору із зазначенням EIC-кодів точок комерційного обліку об`єкта споживача. Втім, третьою особою не представлено відомості, які би містили Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії в редакції, чинній станом на 01 січня 2019 року. Також не додано копії заяви-приєднання із зазначенням EIC-кодів точок комерційного обліку об`єктів споживача, яка направлялася відповідачу як пропозиція укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 012794 від 01 січня 2019 року. На думку відповідача, ні позивач, ні третя особа так і не надали суду достовірної інформації щодо об`єктів відповідача, які були предметом договорів № 012794 від 01 січня 2019 року про надання послуг з розподілу та постачання електричної енергії у момент укладання таких договорів. Також, відповідач зазначає про те, що не може погодитися з третьою особою про те, що усі об`єкти споживача, перелічені у додатках до заяв-приєднання, повністю співпадають з точками комерційного обліку, які належать саме відповідачу. Окремо відповідач зазначає про те, що третьою особою додані до пояснень звіти за лютий-серпень 2022 року, а саме Звіти про обсяги спожитої електричної енергії квартирних лічильників. Однак, відповідач здійснює оплату за розподілену та спожиту електричну енергію по загальнобудинковим показникам, а за розподіл та споживання електричної енергії по квартирним лічильникам здійснюють власники таких квартир.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожен учасник повинен довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО АНАЛІЗУ/ВІДСУТНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ КОШТІВ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами фактично існує спір про те чи укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року. Зокрема, відповідач у відзиві на позов зазначає наступне: «…із тексту позовної заяви не вбачається, невиконання умов якого саме договору (на думку позивача) стало підставою для звернення до суду. У той же час, в додатках до позову міститься Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року, сторонами такого договору зазначаються позивач та відповідач. Однак вказаний договір не містить жодного підпису будь-якого представника Дочірнього підприємства «Житлово-комунальна контора» АТ «Трест Житлобуд-1», дати підписання такого договору та не скріплений печаткою» (аркуш 2 відзиву). Підсумовуючи у розділі «IV. ВИСНОВКИ» відповідач зазначив: «Позивач належними та допустимими доказами не довів факт укладення договору з відповідачем».

Проаналізувавши всі матеріали справи та аргументи сторін, суд зазначає про наступне. По-перше, на першому аркуші позовної заяви чітко зазначено, що відповідач є споживачем електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року. Означене речення у позовній заяві не викликає жодних сумнівів щодо його тлумачення, а отже посилання відповідача на те, що йому незрозуміло невиконання умов якого саме договору стало підставою для звернення до суду, не знайшло свого підтвердження. По-друге, відповідно до п. 4 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» № 312 від 14 березня 2018 року відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії" та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановила операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Тобто, означеною постановою передбачено три (3) окремі юридичні факти, які вказують на те, що договір є укладеним. Перший юридичний факт, підписання споживачем заяви-приєднання до договору, не застосовний до спірних правовідносин, адже як вбачається з матеріалів справи заява-приєднання не була підписана відповідачем. Другий юридичний факт, сплата за рахунком (квитанцією), також не застосовний до спірних правовідносин, адже до матеріалів справи не долучено жодного платіжного документа або відомостей про сплату за електричну енергію відповідачем на користь позивача за рахунком (квитанцією). Третій юридичний факт, договір вважається укладеним з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії, застосовний до спірних правовідносин, адже до матеріалів справи не долучено доказів звернення відповідача до позивача із запереченнями щодо укладення договору та відповідач спожив електричну енергію. Споживання електричної енергії за спірний період підтверджено матеріалами справи, в тому числі і документами, складеними відповідачем, зокрема звітом про обсяги спожитої електричної енергії за лютий-серпень 2022 року, звітом про обсяги спожитої за січень 2022 року електричної енергії. В свою чергу, позиція відповідача про те, що третьою особою надано лише звіти про обсяги спожитої електричної енергії квартирних лічильників є хибною, адже разом з поясненнями третьої особи долучено як загальнобудинкові звіти про обсяги спожитої електричної енергії так і звіти по квартирних лічильниках. З боку відповідача споживання підтверджено рахунком за травень 2022 року, липень 2022 року. При цьому, сам публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ «Харківенергозбут»: zbutenergo.kharkov.ua. Після його укладання, позивачем присвоюється номер такого договору, ймовірно, для зручності документообігу та ідентифікації.

Відповідно до принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21).

Таким чином, на підставі наявних матеріалів справи, враховуючи положення п. 4 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14 березня 2018 року та принцип favor contractus, суд констатує про те, що між сторонами було укладено з 01 січня 2019 року договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року на умовах комерційної пропозиції, що вказана в заяві-приєднання.

Також, судом з`ясовано, що між сторонами фактично існує спір щодо редакції комерційної пропозиції, що застосовна до спірних правовідносин. Позивач посилається на умови комерційної пропозиції № 9, а відповідач наполягає, що застосовна комерційна пропозиція № 1. Як вже було зазначено вище, до матеріалів справи було долучено заяву-приєднання до умов договору зі змісту якої вбачається, що відповідач приєднується до умов договору на умовах комерційної пропозиції постачальника «1» (один). Тобто, з наданих документів вбачається, що до спірних правовідносин застосовна саме комерційна пропозиція № 1, а не комерційна пропозиція № 9. Натомість, жодною із сторін не долучено тексту комерційної пропозиції № 1, а міститься лише текст комерційної пропозиції № 9.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, між сторонами фактично існує спір відносно інформації щодо об`єктів споживача. Так, позивачем долучено додаток до заяви-приєднання до умов Договору, що датований 01 січня 2019 року. В свою чергу, відповідач заперечує проти цього переліку об`єктів, надаючи документи на підтвердження цієї позиції. Проаналізувавши це, суд дійсно констатує про те, що деякі об`єкти не могли бути включені до списку «Інформація щодо об`єктів споживача», наданого позивачем.

Так, відповідно до акту від 31 січня 2021 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками житлового будинку Немишлянського району, відповідач передав, а ВК ЖЕК «Новобуд-Комфорт» прийняв прилади обліку електричної енергії у житловому будинку за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 264 Б. У акті зазначено, що зафіксовані показники приладів обліку електричної енергії є кінцевими при припиненні дії обслуговування будинку відповідачем та початком обслуговування житлового будинку по Салтівському шосе, 264Б ВК ЖЕК «Новобуд-Комфорт». Листом № 57 від 08 лютого 2021 року відповідач просив АТ «Харківобленерго» виключити точки обліку за договором № 012794 від 01 січня 2019 року у зв`язку із припиненням обслуговування і внаслідок передачі житлових будинків ОСББ за адресами: Салтівське шосе, 264-Б, Салтівське шосе, 264-В, Салтівське шосе, 264-Д. Суд погоджується з позицією відповідача в цій частині, що вказаний лист ініціював припинення розподілу електричної енергії на ці об`єкти, а отже і мало бути припинитися постачання електроенергії за вказаними адресами.

Відповідно до акту від 08 лютого 2021 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками житлового будинку за адресою: Салтівське шосе, 264-К, Немишлянського району, відповідач передав, а ОСББ «Салтівський 264К» прийняло прилади обліку електричної енергії у вказаному житловому будинку. У акті зазначено, що зафіксовані показники приладів обліку електричної енергії є кінцевими при припиненні дії обслуговування будинку відповідачем та початком обслуговування житлового будинку за адресою: Салтівське шосе, 264-К ОСББ «Салтівський 264 К». Листом № 129 від 23 березня 2021 року відповідач просив АТ «Харківобленерго» виключити точки обліку за договором № 012794 від 01 січня 2019 року у зв`язку із припиненням обслуговуванням і внаслідок передачі житлових будинків ОСББ за адресами: Салтівське шосе, 264-Г, Салтівське шосе, 264-К, Салтівське шосе, 264-М. Суд погоджується з позицією відповідача в цій частині, що вказаний лист ініціював припинення розподілу електричної енергії на ці об`єкти, а отже і мало бути припинитися постачання електроенергії за вказаними адресами.

Відповідно до акту від 30 листопада 2021 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками житлового будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6, відповідач передав, а ОСББ «Драгоманова, 6» прийняло прилади обліку електричної енергії у вказаному житловому будинку. У акті зазначено, що зафіксовані показники приладів обліку електричної енергії є кінцевими при припиненні дії обслуговування будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6 відповідачем та початком обслуговування житлового будинку ОСББ «Драгоманова, 6». Відповідно до ще одного акту від 30 листопада 2021 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками житлового будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6-В, відповідач передав, а ОСББ «Драгоманова, 6-В» прийняло прилади обліку електричної енергії у вказаному житловому будинку. У акті зазначено, що зафіксовані показники приладів обліку електричної енергії є кінцевими при припиненні дії обслуговування будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6-В відповідачем та початком обслуговування житлового будинку ОСББ «Драгоманова, 6-В». Листом № 1 від 04 січня 2022 року відповідач просив АТ «Харківобленерго» виключити точки обліку за договором № 012794 від 01 січня 2019 року у зв`язку із припиненням обслуговуванням і внаслідок передачі житлових будинків ОСББ за адресами: вул. Драгоманова, 6; вул. Драгоманова, 6-В. Суд погоджується з позицією відповідача в цій частині, що вказаний лист ініціював припинення розподілу електричної енергії на ці об`єкти, а отже і мало бути припинитися постачання електроенергії за вказаними адресами.

Відповідно до акту від 31 січня 2022 року про передачу приладів обліку електроенергії з фіксованими показниками житлового будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6-Б, відповідач передав, а ОСББ «Драгоманова, 6-Б» прийняло прилади обліку електричної енергії у вказаному житловому будинку. У акті зазначено, що зафіксовані показники приладів обліку електричної енергії є кінцевими при припиненні дії обслуговування будинку за адресою: вул. Драгоманова, 6-Б та початком обслуговування житлового будинку ОСББ «Драгоманова, 6-Б». Листом № 42 від 03 лютого 2022 року відповідач просив АТ «Харківобленерго» виключити точки обліку за договором № 012794 від 01 січня 2019 року у зв`язку із припиненням обслуговуванням і внаслідок передачі житлових будинків ОСББ за адресою вул. Драгоманова, 6-Б. Суд погоджується з позицією відповідача в цій частині, що вказаний лист ініціював припинення розподілу електричної енергії на ці об`єкти, а отже і мало бути припинитися постачання електроенергії за вказаними адресами.

Крім того, як вбачається з заяв-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 012794 від 01 січня 2019 року, окремі об`єкти із загального списку точок комерційного обліку, доданого в якості додатку до заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 012794 від 01 січня 2019 року, були приєднані до системи розподілу електричної енергії пізніше 01 січня 2019 року, а саме 24 квітня 2020 року, 24 вересня 2021 року, 15 лютого 2022 року. Відповідно і постачання електричної енергії розпочалося з цих дат. В свою чергу, позивачем заявлено до стягнення заборгованість за лютий 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року. Тобто, в спірних період означені об`єкти вже були підключені до системи розподілу, а отже і можливе споживання електричної енергії.

Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає про те, що наявність заборгованості позивачем обґрунтовується наявними рахунками, що були сформовані згідно із переданими даними від АТ «Харківобленерго», та виставленими актами приймання-передачі електричної енергії. Як вбачається з матеріалів справи, рахунки та акти направлялися за місцезнаходженням відповідача та не були оплачені відповідачем.

Судом були проаналізовані рахунки та акти приймання-передачі електричної енергії, представлені до суду. Як вбачається з рахунку за спожиту електричну енергію в лютому 2022 року в графі «Попередні покази засобів вимірювання» містяться відповідні значення, що очевидно вказуються на певні покази засобів приладів обліку. У графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання» не містяться значення, що відображають покази засобів приладів обліку. Натомість, позивачем нараховано до сплати 160 860,00 грн. та визначено обсяг спожитої електричної енергії у розмірі 95 750 кВт. Означений обсяг електричної енергії зафіксований і у акті приймання-передачі електричної енергії за лютий 2022 року, що не підписаний з боку відповідача, однак направлявся за його місцезнаходженням. В матеріалах справи відсутні докази передачі відповідачем показів приладів обліку, так само як і відсутні докази надання звіту про покази лічильників окремо за лютий 2022 року. Наявний лише звіт про обсяги спожитої електричної енергії за спільний період: лютий 2022-серпень 2022 року. Відповідно до п. 8.6.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року, у разі неотримання оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) від споживача фактичних показів лічильника(ів) до кінця третього календарного дня місяця, що настає за розрахунковим, та за умови, що з технічних причин покази не отримані за допомогою засобів дистанційної передачі даних, оціночні покази лічильника на початок першої доби цього календарного місяця визначаються оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) шляхом додавання до останнього отриманого ними фактичного показу лічильника величини добутку середньодобового споживання на кількість днів (діб) між датою останнього зчитування фактичних показів та першим числом цього календарного місяця. Відповідно до п. 8.6.6. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, якщо за підсумками наступного місяця споживач надасть покази лічильника, визначення фактичного обсягу розподілу та споживання електричної енергії за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показів, показів, зчитаних оператором системи або ППКО та показів, на які споживачу здійснено розрахунки. Відповідно до п. 8.6.7. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів, у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування, провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Відповідно до п. 8.6.8. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця. Відповідно до п. 8.6.9. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, у разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання. Методика визначення середньодобового обсягу споживання передбачена п. 8.6.11. Кодексу комерційного обліку електричної енергії.

Тобто, з вищезазначеного вбачається, що Кодексом комерційного обліку електричної енергії передбачена чітко визначена процедура передання показів лічильників для правильного та своєчасного формування рахунків та відповідно нарахування плати за спожиту електричну енергію. Регулюючий орган, в особі НКРЕКП, передбачив механізм нарахування обсягів спожитої електричної енергії і у випадках, коли споживачем з різних причин не було передано покази лічильників. Визначення обсягу спожитої енергії так званим розрахунковим шляхом передбачає нарахування середньодобового споживання виходячи із обсягу спожитої енергії за аналогічний період попереднього року. Тобто, позивач мав право сформувати рахунок за лютий 2022 року за відсутності переданих даних лічильників.

Надалі вбачається, що за березень 2022 року та квітень 2022 року було спожито 0 кВт.

В подальшому, позивачем сформовано та направлено на адресу відповідача рахунок за травень 2022 року. Як вбачається з цього рахунку за електричну енергію графа «Поточні покази засобів вимірювання» заповнена частково. При цьому, значення в графі «Попередні покази засобів вимірювання» залишилися без змін. Позивачем нараховано до сплати 1 110 100,32 грн. з ПДВ та визначено обсяг спожитої електричної енергії у розмірі 660 774 кВт. Означений обсяг електричної енергії зафіксований і у акті приймання-передачі електричної енергії за травень 2022 року, що не підписаний з боку відповідача, однак направлявся за його місцезнаходженням.

На підставі проаналізованої документації, що представлена до суду за ЛЮТИЙ 2022 року та за ТРАВЕНЬ 2022 року, суд вважає за потрібне зробити проміжні висновки. Так, у лютому сформовано рахунок на підстави даних про середньодобове споживання електричної енергії за лютий 2022 року у зв`язку з тим, що відповідачем не було передано покази лічильників. За лютий 2022 року позивачем нараховано до сплати 160 860,00 грн. В подальшому, як зазначає позивач, у березні 2022 та квітні 2022 року електрична енергія не споживалась. В травні 2022 року позивачем сформовано рахунок, що частково містить покази лічильників. Враховуючи, що рахунок за лютий 2022 року сформований розрахунковим шляхом (тобто без інформації з лічильників), а рахунок за травень 2022 року сформований шляхом вимірювання (тобто на підставі інформації лічильників), то логічним є висновок, що рахунок за травень 2022 року включає в себе обсяги споживання і за лютий 2022 року. Тобто, якщо припустити, що відповідачем буде сплачено суму відповідно до рахунку за лютий 2022 року і за травень 2022 року, то він фактично переплатить, адже у рахунку за травень 2022 року вже включені обсяги електричної енергії, спожиті у лютому 2022 року. Враховуючи означені обставини, позивач повинен був самостійно здійснити перерахунок нарахованої суми за лютий 2022 року на підставі отриманих відомостей з лічильників. Водночас, відповідно до п. 8.6.16. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, у разі виявлення у платіжному документі помилкових показів лічильника споживач має повідомити про це відповідного оператора системи/ППКО та електропостачальника та надати фактичні покази лічильника. Як вбачається з листа відповідача № 159 від 30 вересня 2022 року, що адресоване третій особі, відповідач прохає про проведення перерахунку нарахувань за Договором за період лютий-серпень 2022 року, оскільки нарахування за вказаний період не відповідають фактично спожитій електроенергії за встановленими приладами обліку. Разом з поясненнями третьої особи було долучено, зокрема, звіт про обсяги спожитої електричної енергії за лютий-серпень 2022 року, що сформований відповідачем та містить відомості про покази лічильників. Позивач у листі зазначив, що раніше не було можливості надати цей звіт через проведення бойових дій на території м. Харкова.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач звертався з листом про проведення перерахунку за Договором за період лютий - серпень 2022 року. В матеріалах справи відсутні підтвердження проведення перерахунку за означений період. Натомість, судом встановлено, що обсяги споживання за лютий 2022 року фактично вже містяться у рахунку за травень 2022 року. Така бездіяльність позивача має наслідком того, що сформований рахунок за лютий/травень 2022 року не відповідає фактичним обсягами споживання і відповідно сформована сума за цей період не відповідає сумі, що мала бути сформована на підставі отриманих відомостей про фактичні обсяги споживання. Відсутність перерахунку обсягу спожитої електричної енергії і відповідно суми нарахування має наслідком неправильного формування обсягів спожитої енергії та відповідно сум, що містяться в рахунках за травень, червень, липень 2022 року.

Таким чином, проміжний висновок суду за наслідками аналізу матеріалів справи щодо заборгованості за період лютий 2022 року, травень 2022 року свідчить про те, що позивачем порушено вимоги Кодексу комерційного обліку електричної енергії та у зв`язку із отриманими даними у травні 2022 року про обсяги споживання електричної енергії не здійснено перерахунок сум, нарахованих у лютому 2022 року, в якому під час формування рахунку за лютий 2022 року були відсутні відомості про покази лічильників.

Надалі за червень 2022 року позивачем також було сформовано та виставлено рахунок. При цьому, у графі «Поточні покази засобів вимірювання» містяться лише щодо одного об`єкту код EIC 62Z399, а щодо інших об`єктів відсутня інформація щодо показів лічильників. За цей місяць позивачем нараховано до сплати 484 483,44 грн. з ПДВ та визначено обсяг спожитої електричної енергії у розмірі 288 383 кВт. Означений обсяг електричної енергії зафіксований і у акті приймання-передачі електричної енергії за червень 2022 року, що не підписаний з боку відповідача, однак направлявся за його місцезнаходженням. Обставини, що виникли у позивача під час формування рахунку за червень 2022 року аналогічні обставинам, що були під час формування рахунку за лютий 2022 року (за винятком одного об`єкту), а саме відсутність показів лічильників. Фактично, рахунок сформовано розрахунковим шляхом.

В подальшому, за липень 2022 року позивачем сформовано та виставлено рахунок. У графі «Поточні покази засобів вимірювання» частково наявні цифрові значення з лічильників. За цей місяць позивачем нараховано до сплати 631 196,16 грн. з ПДВ та визначено обсяг спожитої електричної енергії у розмірі 375 712 кВт. Означений обсяг електричної енергії зафіксований і у акті приймання-передачі електричної енергії за липень 2022 року, що не підписаний з боку відповідача, однак направлявся за його місцезнаходженням.

Тобто, за період червень 2022 липень 2022 року між сторонами склалися правовідносини, як і за період лютий 2022 року, травень 2022 року. Рахунок за червень 2022 року сформований розрахунковим шляхом, адже не містить значення у графі «Поточні покази засобів вимірювання» (окрім одного об`єкта). В наступному місяці липні 2022 року, позивач частково формує рахунок на підставі показів лічильників. В свою чергу, з матеріалів справи не вбачається, щоб позивач здійснив перерахунок сум та обсягів споживання, що зазначені у рахунку за червень 2022 року. Тобто, як і випадку з рахунком за травень 2022 року, в який фактично вже було включено обсяг споживання за лютий 2022 року, в рахунку за липень 2022 року вже включений обсяг споживання за червень 2022 року, адже в червні до позивача не були передані покази лічильників.

Отже, позивачем допущено грубі помилки під час формування рахунків за лютий 2022 року, травень 2022 липень 2022, не враховано отримання фактичних показів споживання електричної енергії та не здійснено перерахунку обсягів споживання та нарахованих до сплати сум за місяці (лютий 2022 року, травень 2022 року), в яких не передавалися покази лічильників. При цьому, здійснивши перерахунок обсягів споживання та, відповідно, суми нарахування за лютий 2022 року, він автоматично тягне за собою перерахунок суми за травень 2022 року, червень 2022 року та липень 2022 року. Наприклад, у рахунку за лютий 2022 року за об`єктом код EIC 62Z687, № засобу вимірювання 004687 у графі «Попередні покази засобів вимірювання» міститься значення 000001.16, а графа «Поточні покази засобів вимірювання» не заповнена. При цьому, позивачем за підсумками нарахована певна сума до сплати, яку не можливо встановити. У рахунку за травень 2022 року за тим самим об`єктом у графі «Попередні покази засобів вимірювання» міститься значення 000001.16, а у графі «Поточні покази засобів вимірювання» міститься значення 000373.05. Відповідно, враховуючи зміну показів, позивачем також нараховується певна плата за спожиту електричну енергію у травні 2022 року. Тобто, на прикладі об`єкту код EIC 62Z687, № засобу вимірювання 004687 стає зрозумілим, що позивач спочатку нарахував певний обсяг споживання і відповідну суму за лютий 2022 року за відсутності показів приладів обліку, а потім у травні 2022 року, отримавши по цьому об`єкту обсяг фактичного споживання, ще раз нарахував плату. При цьому, очевидним є той факт, що обсяг споживання, зазначений по цьому об`єкту у травні 2022 року, включає в себе і обсяг споживання за лютий 2022 року, адже в лютому покази лічильників не передавалися.

Отже, позивач двічі нарахував плату за лютий 2022 року, адже у рахунку за травень 2022 року вже включений період споживання за лютий 2022 року відповідно до показів лічильників. Так само, позивач двічі нарахував плату за червень 2022 року, адже у рахунку за липень 2022 року вже включений період споживання за червень 2022 року відповідно до показів лічильників. При цьому, суд під поняттям «двічі» не має на увазі цифрове позначення множення суми на два, а зазначає про те, що позивач нарахував плату за одну і ту саму спожиту електричну енергію два рази.

Крім того, судом встановлено, що до рахунків за спірний період були включені лічильники, що були передані відповідно до актів про передачу приладів обліку електроенергії від 31 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 30 листопада 2021 року, 31 січня 2022 року, відомості про які зазначено відповідачем та представлено разом з відзивом.

Судом, з матеріалів справи, було здійснено пошук у кожному рахунку кожного об`єкта за EIC кодом ТКО, що присвоєно за адресою м. Харків, Салтівське шосе, буд. 264Б, з метою перевірки даних про те чи виключено означені об`єкти з рахунків, а якщо не виключено, то чи було здійснено нарахування по цим об`єктам (в тому числі перевірено чи продовжується оновлення даних відносно показів лічильників). Як вбачається з рахунків за спірний період, об`єкти, що розташовані за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 264Б, хоча і включені до цих рахунків, однак не мають значень у графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання». Містяться лише покази лічильників в графі «Попередні покази засобів вимірювання» за EIC кодом ТКО 62Z908 покази лічильників незмінні на рівні 20455.5; за EIC кодом ТКО 62Z329 покази лічильників незмінні на рівні 000590.3; за EIC кодом ТКО 62Z924 покази лічильників незмінні на рівні 041482.6; за EIC кодом ТКО 62Z014 покази лічильників незмінні на рівні 004884.2; за EIC кодом ТКО 62Z282 покази лічильників незмінні на рівні 013095.3; за EIC кодом ТКО 62Z480 покази лічильників незмінні на рівні 010789.0; за EIC кодом ТКО 62Z167 покази лічильників незмінні на рівні 000251.9.

Аналогічним чином були перевірені об`єкти за адресою м. Харків, Салтівське шосе, 264-К. Як вбачається з рахунків за спірний період, об`єкти, що розташовані за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264-К хоча і включені до цих рахунків, однак не мають значень у графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання». Містяться лише покази лічильників в графі «Попередні покази засобів вимірювання» за EIC кодом ТКО 62Z604 покази лічильників незмінні на рівні 62943.3; за EIC кодом ТКО 62Z771 покази лічильників незмінні на рівні 000921.0; за EIC кодом ТКО 62Z893 покази лічильників незмінні на рівні 033292.3; за EIC кодом ТКО 62Z170 покази лічильників незмінні на рівні 000291.3; за EIC кодом ТКО 62Z503 покази лічильників незмінні на рівні 024219.7; за EIC кодом ТКО 62Z555 покази лічильників незмінні на рівні 014577.8; за EIC кодом ТКО 62Z935 покази лічильників незмінні на рівні 019624.8.

Були перевірені також об`єкти за адресою м. Харків, вул. Драгоманова, 6. Як вбачається з рахунків за спірний період, об`єкти, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 6 хоча і включені до цих рахунків, однак не мають значень у графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання». Містяться лише покази лічильників в графі «Попередні покази засобів вимірювання» за EIC кодом ТКО 62Z789 покази лічильників незмінні на рівні 00008.269; за EIC кодом ТКО 62Z058 покази лічильників незмінні на рівні 01710.120; за EIC кодом ТКО 62Z319 покази лічильників незмінні на рівні 001213.8; за EIC кодом ТКО 62Z398 покази лічильників незмінні на рівні 001014.0; за EIC кодом ТКО 62Z799 покази лічильників незмінні на рівні 000045.8; за EIC кодом ТКО 62Z304 покази лічильників незмінні на рівні 000995.5; за EIC кодом ТКО 62Z904 покази лічильників незмінні на рівні 000856.4.

Так само перевірено об`єкти за адресою м. Харків, вул. Драгоманова, 6Б. Як вбачається з рахунків за спірний період, об`єкти, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 6Б хоча і включені до цих рахунків, однак не мають значень у графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання». Містяться лише покази лічильників в графі «Попередні покази засобів вимірювання» за EIC кодом ТКО 62Z038 покази лічильників незмінні на рівні 01237.892; за EIC кодом ТКО 62Z788 покази лічильників незмінні на рівні 01382.111; за EIC кодом ТКО 62Z489 покази лічильників незмінні на рівні 002811.6; за EIC кодом ТКО 62Z480 покази лічильників незмінні на рівні 002729.8; за EIC кодом ТКО 62Z223 покази лічильників незмінні на рівні 000059.8; за EIC кодом ТКО 62Z049 покази лічильників незмінні на рівні 001915.2; за EIC кодом ТКО 62Z788 покази лічильників незмінні на рівні 003607.9.

Аналогічним чином перевірено об`єкти за адресою м. Харків, вул. Драгоманова, 6В. Як вбачається з рахунків за спірний період, об`єкти, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 6В хоча і включені до цих рахунків, однак не мають значень у графі «Поточні покази засобів приладів вимірювання». Містяться лише покази лічильників в графі «Попередні покази засобів вимірювання» за EIC кодом ТКО 62Z998 покази лічильників незмінні на рівні 00580.308; за EIC кодом ТКО 62Z089 покази лічильників незмінні на рівні 00634.464; за EIC кодом ТКО 62Z899 покази лічильників незмінні на рівні 000363.0; за EIC кодом ТКО 62Z428 покази лічильників незмінні на рівні 001199.9; за EIC кодом ТКО 62Z506 покази лічильників незмінні на рівні 000045.4; за EIC кодом ТКО 62Z729 покази лічильників незмінні на рівні 001033.4; за EIC кодом ТКО 62Z598 покази лічильників незмінні на рівні 001941.3.

З детального аналізу вищеозначених відомостей вбачається, що з рахунків за травень 2022 року та липень 2022 року стає незрозумілим чи була нарахована плата за об`єктами, лічильники на яких були передані відповідно до акту, адже відсутні поточні покази лічильників. У зв`язку з тим, що в рахунках у графі «Поточні покази засобів вимірювання» не містяться значення, що тотожні попереднім показам лічильників, можливим є висновок, що нарахування здійснено розрахунковим шляхом, що не відповідає фактично встановленим обставинам справи, адже лічильники за цими об`єктами були передані за актом приймання-передачі. В свою чергу, включення цих об`єктів до рахунків за лютий 2022 року та червень 2022 року, з огляду на те, що вони сформовані розрахунковим шляхом, вказує про неправомірність нарахування за цими об`єктами.

Окремо суд зазначає, що хоча матеріалами справи підтверджено фактичне споживання електричної енергії відповідачем, однак сформовані рахунки не є належним доказом підтвердження наявної заборгованості, адже зазначені в них суми та обсяги спожитої електричної енергії не відповідають вимогам Кодексу комерційного обліку електричної енергії та є необґрунтованими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Враховуючи вищезазначений висновок, суд зазначає, що не має об`єктивної можливості самостійно здійснити розрахунок суми заборгованості, адже враховуючи специфіку предмета договору та особливість формування ціни (тарифу) на послуги постачальника універсальних послуг, що визначається відповідно до затвердженої Регулятором методики (порядку) розрахунку ціни електричної енергії, суд позбавлений можливості здійснити самостійних розрахунок у зв`язку із відсутністю спеціальних знань у цій сфері.

Отже, враховуючи неправильність формування рахунків за спірний період, тобто неправомірність визначених обсягів спожитої енергії та нарахованих сум і, як наслідок, не підтвердження загальної суми заборгованості, у зв`язку із неможливістю здійснення судом власного розрахунку суми заборгованості через відсутність спеціальних знань у цій сфері, включення до рахунків об`єктів, лічильники за якими передані за відповідними актами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "05" квітня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко