УХВАЛА

10 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 10/24/2011/5003(902/28/20)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковський О. В., Погребняка В.Я.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

від 22.04.2022

та на рішення Господарського суду Вінницької області

від 04.02.2021

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" в особі арбітражного керуючого Куліченка М. В.

до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенернго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вінницька міська рада

про витребування майна

у межах справи №10/24/2011/5003

за заявою Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 08.02.2023 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В. В., судді - Васьковського О. В., судді - Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 02.03.2023 підстави наведені у клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) - визнано неповажними. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) залишено без руху на підставі ч. ч. 2 та 3 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 8 408,00 грн. за подання касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20). Повідомлено Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" про право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку навівши інші підстави для поновлення строку та надавши докази отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" направило до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучила документу, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20).

В якості інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження скаржником зазначено, що на поштову адресу скаржника оскаржувана постанова не надходила. А також причини пропуску строку на касаційне оскарження зумовлені запровадженням воєнного стану, тривалими повітряними тривогами, ракетними обстрілами та відключеннями електроенергії.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги, та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) складено та підписано 22.04.2022. Враховуючи зазначене, останній день строку встановленого для оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 в касаційному порядку припадав на 12.05.2022.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) - 10.02.2023, тобто з пропуском строку, встановленого для подання касаційної скарги.

Частиною другою статті 288 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій 4 статті 293 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.

Приписами статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок учасників справи виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини другої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями Господарського процесуального кодексу України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Учасники справи мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги та підтверджені належними доказами.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частина друга статті 114 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Саме по собі твердження скаржника про не направлення копії повного тексту оскарженої постанови не розцінюється судом як належний доказ наявності підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

В якості інших причин несвоєчасного звернення до суду з касаційною скаргою є доводи скаржника, що офіційною електронною адресою останнього є @mail.gov.ua однак при ознайомлені з матеріалами справи скаржнику стало відомо, що в матеріалах справи міститься повідомлення про направлення оскаржуваного рішення на електрону адресу .

Однак як вбчачається з матеріалів касаційної скарги вищезазначена електронна адреса була зазначена самим арбітражним керуючим при звернені до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) на першому аркуші вищевказаної касаційно скарги.

Суд зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого строку (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).

Стосовно зазначення відповідачем інших причин пропуску на касаційне оскарження Верховний Суд наголошує, що посилання скаржника лише на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС", що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання касаційної скарги.

Щодо посилань скаржника на те, що наявність діючого періоду оголошення воєнного стану, на відсутність електропостачання, оголошення повітряних тривог, суд зазначає, що такі обґрунтування не можуть бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки скаржник жодним чином не обґрунтовує, яким чином введення воєнного стану та відключення електроенергії саме по собі призвело до неможливості вчасно звернутися з касаційною скаргою.

Оскільки наведені обставини не обґрунтовані належними доказами, вони не можуть вважатися причиною, яка дійсно б перешкоджала звернутися в передбачений законом строк до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у повторному клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 у справі № №10/24/2011/5003(902/28/20) була оприлюднена 27.04.2022 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація з якого вважається загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень".

Враховуючи зазначене, скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись із ухваленою Північним апеляційним господарським судом постановою від 22.04.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, текст якої оприлюднено 27.04.2022, оскільки як і сам зазначає скаржник з 20.06.2022 було відновлено загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу "Стан розгляду справ", який був обмежений у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, тому Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" та раніше звернутись до Верховного Суду із касаційною скаргою, а звернувся тільки 10.02.2023.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, № 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine ) від 14.10.2003, заява № 50966/99)).

Скаржник, подавши касаційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 43 ГПК України, повинен був виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданої ним скарги та результату розгляду її судом, зокрема за даними Єдиного державного реєстру судових рішень або ознайомившись з матеріалами справи. Отже можливість дізнатись про стан відомого скаржнику судового провадження залежала виключно від власного волевиявлення скаржника, який повинен був в розумні інтервали часу вживати всі необхідні заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, враховуючи також те, що апеляційна скарга подавалась самим скаржником.

Отже, доводи скаржника про неможливість дізнатись про оскаржуване судове рішення, ознайомитися з ним та подати касаційну скаргу до Суду у розумний інтервал часу, які обґрунтовані посиланням на введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України, обмеженим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень та неотриманням скаржником копії вказаної постанови, не приймаються колегією суддів в якості поважних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021, оскільки наведені підстави носять суб`єктивний характер та є такими, що залежали виключно від свідомого волевиявлення скаржника.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду приходить до висновку про те, що наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними і, як наслідок, про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021 у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) на підставі пункту 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 234, 235, частиною 3 статті 292, пунктом 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №10/24/2011/5003(902/28/20) за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "МОРІС" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 та на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.02.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді О.В. Васьковський

В.Я. Погребняк