СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Харків Справа № 922/1485/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Радіонова О.О.

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тютюнова компанія Слобожанщини" (вх.№7Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 (суддя Добреля Н.С., повний текст проголошено та підписано 02.12.2022)

за позовом Виробничо-комерційного підприємства ТОВ "Торгсервіс", м.Кроливець Сумська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тютюнова компанія Слобожанщини", м.Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-комерційне підприємство ТОВ "Торгсервіс" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тютюнова компанія Слобожанщини" про стягнення заборгованості за договором №199 від 13.07.2020 в розмірі 292.403,01 грн, з яких 222.789,21 грн основного боргу, 40.444,66 грн штрафу та 29.169,14 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 в задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з ТОВ "Тютюнова компанія Слобожанщини" на користь ВКП ТОВ "Торгсервіс" 222.789,21 грн основного боргу, 37.327,02 грн пені, 29.169,14 грн інфляційних втрат та 4.339,28 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, ТОВ "Тютюнова компанія Слобожанщини", з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість; неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи; неправильну оцінку доказів, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2022 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В той же час з тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не згодний з ухваленим рішенням в частині стягнення пені 37.327,02 грн, 29.169,14 грн інфляційних втрат, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не в повній мірі дослідив докази по справі, а саме п.9.1 спірного договору поставки де зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке не виконання стало наслідком дії обставин непереробної сили, що виникли після укладання цього договору незалежно від волі і бажання Сторін, і які не можна було передбачити і уникнути їх. До обставин непереборної сили належить: оголошена або фактична війна, громадські заворушення …..та інші події, настання яких жодна із Сторін не могла передбачити та не може вплинути на їх припинення. Також, в даній апеляційній скарзі Відповідач посилається на п. 9.3. договору вказаного вище де зазначено, що строк виконання зобов`язань за договором зупиняється на строк дії обставин непереборної сили.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2022 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Тютюнова компанія Слобожанщини" на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 залишено без руху в зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення пропущеного строку. Запропоновано відповідачу протягом 10 днів з дня вручення заявникові копії даної ухвали усунути недоліки, а саме: надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його поновлення та доказів, які підтверджують наведені підстави.

11.01.2023 через систему Електроний суд відповідачем подано заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в якому ТОВ Тютюнова компанія Слобожанщини просить поновити строк на оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2022 по справі №922/1485/22. Обгрунтовуючи заяву, відповідач посилається на те, що повний текст рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/1485/22 складено 02.12.2022; розгляд справи №922/1485/22 здійснювався в порядку спрощеного провадження без виклику сторін; текст рішення надійшов на адресу скаржника 12.12.2022, що підтверджується офіційними даними з сайту Укрпошта. Крім цього, ухвалу про відкриття провадження відповідачем отримано не було, про що також зазначено у тексті оскаржуваного рішення першої інстанції, отже про існування даного судового процесу Відповідач дізнався вже в момент отримання рішення суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2023, після усунення апелянтом недоліків, поновлено строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Тютюнова компанія Слобожанщини та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Встановлено строк по 27.02.2023 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи в строк по 27.02.2023 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України.

15.02.2023 через систему Електронний суд позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Торгсервіс" просить рішення Господарського суду від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 залишити без змін, як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому позивач зазначає, що апелянтом не було доведено та не надано належних доказів щодо виникнення у відповідача форс-мажорних обставин, що унеможливило виконання ним своїх зобов`язань. а також неповного дослідження доказів Господарським судом Харківської області.

20.02.2023 від апелянта надійшли додаткові пояснення по справі, в яких скаржник ТОВ Тютюнова компанія Слобожанщини зазначає, що основним видом господарської діяльності ТОВ Тютюнова компанія Слобожанщини є КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується випискою з ЄДР. Підтвердженням того, що відповідно до пункту 9.3. Договору «строк виконання зобов`язань за Договором зупиняється на строк дії обставин непереборної сили» є саме дія таких обставин, в нашому випадку це неоголошена війна. Скаржник є власником торгівельних точок «АТТИКА» значна частина яких знаходилась на окупованих територіях, а зараз на територіях ведення бойових дій, а саме: Харківська область: м.Вовчанськ, м.Балаклія, м.Ізюм, м.Куп`янськ, що підтверджується на той час діючими ліцензіями на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

21.02.2023 відповідач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ніколи не заперечував проти наявної заборгованості за поставлений товар, але при задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення основної заборгованості за договором та тим більше штрафних санкцій в період дії обставин непереборної сили Судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено докази, а саме: договір поставки №199 від 13.07.2020 та протокол розбіжностей до нього, в тому числі положення статті 9 договору «Обставини непереборної сили», а також електронний лист позивача. Пункти Договору 9.1 та 9.3 не змінені протоколом розбіжностей від 13.07.2020. ТОВ «Тютюнова компанія Слобожанщини» як і позивач не передбачала і не могла уникнути фактичної війни на території України, яка розпочалась 24.02.2022 та триває й на сьогоднішній день.

02.03.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких останній зазначає, що Відповідач не надав документів та обґрунтованих доказів, доводів, що підтверджували б настання форс-мажорних обставин, саме для його конкретного випадку, що спричинили неможливість виконання ним своїх зобов`язань. Так, хоча листом від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України на підставі статтей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України», Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», проте зазначений лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконання зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Попков Д.О., в зв`язку з відставкою судді Зубченко І.В.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 13.0.2020 між Виробничо-комерційним підприємством ТОВ "Торгсервіс" (постачальник за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тютюнова компанія Слобожанщини" (покупець за договором, відповідач по справі) було укладено договір поставки №199, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти товар відповідно до замовлень на поставку товару, наданих покупцем, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати вказаний товар.

Іншими умовами договору поставки визначено наступне:

- прав власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на такий товар сторонами (п. 2.8);

- покупець оплачує поставлений за цим договором товар протягом 30 календарних днів з моменту виконання постачальником зобов`язання з поставки такого товару (п.6.4);

- за прострочення сплати вартості поставленого товару покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки, що встановлюється Національним Банком України у відсотках річних, нарахованої на суму простроченої заборгованості (п. ).

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке не виконання стало наслідком дії обставин непереробної сили, що виникли після укладання цього договору незалежно від волі і бажання Сторін, і які не можна було передбачити і уникнути їх (п.9.1);

- строк виконання зобов`язань за договором зупиняється на строк дії обставин непереборної сили (п. 9.3).

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток.

Позивач на виконання умов вищезазначеного договору у період з 20.01.2022 по 23.02.2022 поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Проте, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату поставленого товару, у зв`язку з чим 13.06.2022 позивачем було направлено на адресу відповідача лист №43/05-22 із вимогою погасити заборгованість, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В свою чергу відповідач надав лист відповідь, в якому зазначив, що через військовий стан в Україні та зокрема бойові дії на території Харківської області, відповідач не має можливості виконати зобов`язання за укладеними договорами, посилаючись на лист Торгово-промислової палати України, в якому визначено військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажором.

10.08.2022 позивач знову направив на адресу відповідача лист про погашення заборгованості в порядку досудового врегулювання спору.

Але відповідач здійснив лише часткову оплату товару, а саме: один платіж на суму 46.131,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10463 від 11.08.2022, який було частково зараховано позивачем за видатковими накладними які останнім не заявлені до стягнення та були раніше, а також за видатковими накладними:

- № РН SU-0001505 від 20.01.2022 в сумі 855,34 грн (залишок 51,46 грн);

- № РН SU-0001523 від 20.01.2022 в сумі 1475,21 грн (залишок 187,19 грн);

- № РН SU-0001533 від 20.01.2022 в сумі 420,74 грн (залишок 206,76 грн).

Після здійсненої відповідачем часткової оплати, заборгованість відповідача за поставлений з 20.01.2022 по 23.02.2022 товар становить 222.789,21 грн.

Вищезазначене порушення умов договору по несвоєчасному здійсненню оплати за поставлені товари на суму 222.789,21 грн відповідно до умов договору стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Крім того, позивачем нараховано 40.444,66 грн штрафу та 29.169,14 грн інфляційних втрат за порушення строків оплати товару.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором щодо сплати коштів за поставлені позивачем товари - суду не надав, в зв`язку з чим позовна вимога про стягнення заборгованості за період з січня по лютий 2022 року в розмірі 222.789,21 грн підлягає задоволенню. Так, з урахуванням порушення відповідачем строків оплати за договором, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 29.169,14 грн та пені в сумі 37.327,02 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення суми основної заборгованості (яка не заперечується та не оскаржується відповідачем), пені та інфляційних втрат, які нараховані та заявлені до стягнення у зв`язку з невиконанням відповідачем як покупцем умов Договору в частині оплати отриманого товару.

Оскільки заявником апеляційної скарги судове рішення оскаржується лише в частині стягнення з відповідача суми пені та інфляційних втрат, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.

24.02.2022 у зв`язку з воєнною агресію Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 запроваджено воєнний стан.

В порядку статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п.9.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке не виконання стало наслідком дії обставин непереробної сили, що виникли після укладання цього договору незалежно від волі і бажання Сторін, і які не можна було передбачити і уникнути їх.

За умовами п. 9.3 договору строк виконання зобов`язань за договором зупиняється на строк дії обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що Торгово-промислова палата (ТПП) України листом від 28.02.2022 р. …засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

Однак, як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 Цивільного кодексу України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Але, сама по собі війна з РФ не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Однак, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором в наслідок непереборної сили.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив посилання відповідача на ненастання строку виконання зобов`язання у зв`язку з військовим станом.

Приписами статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було обґрунтовано встановлено судом, позивач здійснив поставку товару за укладеним між сторонами договором, однак відповідач не здійснив оплату вартості отриманого товару в обумовлені умовами договору строки, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 222.789,21 грн заборгованості є обґрунтованими.

Дослідивши аргументи відповідача викладені в апеляційній скарзі судова колегія апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 та Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.

Втім, ч.1 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Таким чином, лист ТПП не є сертифікатом у розумінні наведеного положення закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини.

Водночас, ст.77 Господарського процесуального кодексу встановлює критерії допустимості доказів для цілей господарського судочинства. Так, ч.1 цієї статті визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених матеріально-правових і процесуальних норм судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що лист ТПП не є достатнім і допустимим доказом настання для конкретної особи форс-мажорних обставин - ані для цілей повідомлення іншої сторони згідно з договором, ані для доказування в судовому провадженні.

Так, у постанові Касаційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 підтверджено: «форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.

При цьому, встановлюється на наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором.

Настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого сплив до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку.

Крім того, відповідач після початку війни продовжував замовлення товару у ТОВ Торгсервіс, зокрема в серпні 2022 відповідач зробив замовлення товару та перерахував грошові кошти в сумі 57.791, 66 грн, з яких 52.417,72 грн за ново-замовлений товар та 9.631,66 грн за раніше поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями від 11.08.2022 за №№ 10463, 10462, 10464 та від 12.08.2022 за №№ 10482,10481, що свідчить про спроможність відповідача виконувати зобов`язання в умовах воєнного стану.

Отже, скаржник, вказуючи на те, що збройна агресія Російської Федерації та введення воєнного стану є загальновідомою обставиною, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку з оплати поставленого товару у спірний період за договором.

Судова колегія зазначає, що наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 6.4 договору покупець оплачує поставлений за цим договором товар протягом 30 календарних днів з моменту виконання постачальником зобов`язання з поставки такого товару.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку що доводи відповідача не спростовують факти викладені в рішенні суду.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків оплати позивачем було нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 29.169,14 грн та перевіривши правові підстави, період по нарахуванню інфляційних втрат, судова колегія вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином неустойкою є штраф та пеня, які нараховуються у відповідності до умов договору чи прямої вказівки законодавства.

Так в даному випадку позивачем було заявлено до стягнення штрафні санкції у розмірі 40.444,66 грн, але із розрахунку позивача вбачається, що 37.327,02 грн є пенею, нарахованою на підставі п. 8.3 договору.

Як вже зазначалось, відповідно до п.8.3 договору, за прострочення сплати вартості поставленого товару покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки, що встановлюється Національним Банком України у відсотках річних, нарахованої на суму простроченої заборгованості.

Отже, штрафні санкції у сумі 37.327,02 грн є пенею, нарахування якої передбачено п. 8.3 договору за порушення зобов`язань відповідача з оплати поставленого товару і які правомірно задоволенні судом першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, господарський суд Харківської області дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частиною 1 статті 276 встановлено підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, так у вказаній статті зазначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що відповідачу за даною справою надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ТОВ "Тютюнова компанія Слобожанщини" на рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 задоволенню не підлягає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тютюнова компанія Слобожанщини" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2022 у справі №922/1485/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.04.2023

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.О. Радіонова