ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 913/567/19(913/932/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 22.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2022

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"; 2. Державного підприємства "Енергоринок"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» та Державного підприємства «Енергоринок» про зняття арешту з майна, в якому просить суд зняти арешт, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича від 08 червня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження 50997164, щодо наступних транспортних засобів, які належать ТОВ «Луганськобленерго:

1. УАЗ-22069, НОМЕР_1 , інший трн. засіб, НОМЕР_74;

2. УАЗ-2206, НОМЕР_2 , автобус, НОМЕР_3 ;

3. УАЗ-2206 СП10ТК, НОМЕР_4 , автобус, НОМЕР_5 ;

4. SUPER В, НОМЕР_6 , легковий, НОМЕР_75;

5. PRADO, НОМЕР_7 , легковий, НОМЕР_76;

6. SUPER В, НОМЕР_8 , легковий, НОМЕР_9 ;

7. ГАЗ-66 ЭТЛ-3502, НОМЕР_10 , вантажний, НОМЕР_77;

8. ЗИЛ-131 ТВ 26Е, НОМЕР_11 , вантажний, НОМЕР_78;

9. УАЗ-3909, НОМЕР_12 , легковий, НОМЕР_13 ;

10. ГАЗ-3110, НОМЕР_14 , легковий, НОМЕР_15 ;

11. U-39094 ВП6 , НОМЕР_17 , вантажний, НОМЕР_18 ;

12. ЗИЛ-ММЗ-4502, НОМЕР_19 , вантажний, № шасі: НОМЕР_20 ;

13. 21063 , НОМЕР_22 , легковий, НОМЕР_23 ;

14. УАЗ-2206, НОМЕР_24 , автобус, НОМЕР_25 ;

15. ГАЗ-3307, НОМЕР_26 , вантажний, НОМЕР_27 ;

16. ИЖ-2717-90, НОМЕР_28 , легковий, НОМЕР_29 ;

17. УАЗ-3909, НОМЕР_30 , легковий, НОМЕР_31 ;

18. УАЗ-2206, НОМЕР_32 , автобус, НОМЕР_33 ;

19. ЗИЛ-433362, НОМЕР_34 , вантажний, НОМЕР_79;

20. 21213 , НОМЕР_36 , легковий, НОМЕР_37 ;

21. УАЗ-3909, НОМЕР_38 , легковий, НОМЕР_39 ;

22. УАЗ-3909, НОМЕР_40 , вантажний, НОМЕР_80;

23. УАЗ-2206, НОМЕР_41 , автобус, НОМЕР_42 ;

24. ЗИЛ-131, НОМЕР_43 , вантажний, НОМЕР_81;

25. ИЖ-2717-90, НОМЕР_44 , легковий, НОМЕР_45 ;

26. ГАЗ-32213-224, НОМЕР_46 , автобус, НОМЕР_47 ;

27. ГАЗ-3307, НОМЕР_48 , вантажний, НОМЕР_82;

28. УАЗ-2206, НОМЕР_49 , автобус, НОМЕР_50 ;

29. УАЗ НОМЕР_51 , НОМЕР_52 , вантажний, НОМЕР_53 ;

30. УАЗ-31514, НОМЕР_54 , легковий, НОМЕР_55 ;

31. УАЗ -31514 , НОМЕР_57 , легковий, НОМЕР_58 ;

32. ГАЗ-66, НОМЕР_59 , вантажний, 0373308;

33. ВАЗ-2107, НОМЕР_60 , легковий, НОМЕР_61 ;

34. УАЗ-3909, НОМЕР_62 , вантажний, НОМЕР_63 ;

35. УАЗ-3303, НОМЕР_64 , вантажний, НОМЕР_83;

36. УАЗ-2206 СП10ТК, НОМЕР_65 , автобус, НОМЕР_84;

37. УАЗ -31514 , НОМЕР_66 , легковий, НОМЕР_67 ;

38. УАЗ-3909, НОМЕР_68 , легковий, НОМЕР_69 ;

39. БУК-150К, 1992 р/в, № двигуна НОМЕР_70 , машина бурильно-кранова; заводський № НОМЕР_86;

40. ММЗ-771Б, 1985 р/в, причіп, заводський НОМЕР_85;

41. Т-150050К, 1988 р/в, № двигуна НОМЕР_71 , трактор колісний, заводський № НОМЕР_87;

42. Автонавантажувач 41.015, 2000 р/в, НОМЕР_88 № двигуна НОМЕР_89, автонавантажувач 41.015, заводський № НОМЕР_90;

43. Автонавантажувач ДВ 1792.33.20, 1989 р/в, НОМЕР_91 № двигуна НОМЕР_72 , автонавантажувач ДВ 1792.33.20, заводський НОМЕР_92;

44. ГКБ-8350, 1972 р/в, НОМЕР_93, причіп, заводський № НОМЕР_94;

45. ЧМЗАП837900, НОМЕР_95, причіп, заводський № НОМЕР_73 ;

46. 1-Р-3, 1987 р/в, НОМЕР_96, причіп-розпуск, заводський № НОМЕР_97.

1.1. В обґрунтування позивач посилається на те, що 09.11.2016 Господарським судом Луганської області було прийнято рішення у справі 913/1162/16 про визнання з 26.12.2014 за ТОВ «Луганськобленерго» права власності на транспортні засоби, внесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" в статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" від 26.12.2014.Водночас, як зазначає позивач, в межах виконавчого провадження 50997164, боржником в якому є ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», накладено арешт на спірне майно, належне на праві приватної власності позивачу. В якості правових підстав позову позивач посилається на положення ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Луганської області від 24 січня 2022 у справі 913/567/19 (913/932/21) позов задоволено повністю.

3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 рішення Господарського суду Луганської області від 24 січня 2022 у справі 913/567/19 (913/932/21) залишено без змін.

4. Судові рішення мотивовані тим, що рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі 913/1162/16 було визнано з 26.12.2014 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» право власності на спірне майно, на яке 08.06.2016 державним виконавцем було накладено арешт в межах виконавчого провадження 50997164 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області 922/1344/15 від 19.06.2015 про стягнення коштів з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на користь Державного підприємства «Енергоринок».

Враховуючи положення ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.391 ЦК України, місцевий господарський суд із яким погодився апеляційний господарський суд, задовольнив позовні вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Касаційного господарського суду зі скаргою на рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у цій справі, просить їх скасувати та закрити провадження у справі.

5.1. Скаржник переконує, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з:

- порушенням правил предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, визначених ст. ст. 20-23 ГПК України, беручи до уваги характер (суть) спірних правовідносин, пов`язаних з незгодою Позивача з вчиненими державним виконавцем діями відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а також не з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судами вимог ст. 236 ГПК України, оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю на підставі п.1 ч.І ст.231, п. 5 ч. 1 ст. 308 та ч. 2 ст. 313 ГПК України;

5.2. В касаційній скарзі Скаржник зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права, а саме ст. ст. 42, 177, 182, 185 ГПК України та з неправильним застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме:

- неправильним застосуванням вимог ст. 267 ЦК України;

- порушення вимог ст.34 Закону України "Про дорожній рух" та п.п.2 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (затвердженого постановою КМУ 1388 від 07.09.1998), не здійснив обов`язкової перереєстрації права власності на транспортні засоби, у зв`язку з чим, державний виконавець правомірно наклав арешт на рухоме майно, яке відповідно до офіційних державних реєстрів належить ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання";

5.3. Скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанцій в порушення ст. 236 ГПК України безпідставно не застосовано до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладені у постановах: від 05.06.2019 №917/2267/14; від 30.05.2018 у справі № 815/2255/16; від 27.03.2019 у справі № 823/359/18, від 05.06.2019 у справі № 917/2267/14, від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17; постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 320/6459/19.

5.4. Також в касаційній скарзі зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без повного та всебічного дослідження обставин справи, доказів та надання оцінки аргументам сторін, що мають значення для правильного розгляду справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

6. ТОВ «Луганськобленерго» подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити касаційну скаргу без задоволення.

Провадження у Верховному Суді

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 913/567/19(913/932/21) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023.

8. Ухвалою касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Енергоринок", яка подана на рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 по справі № 913/567/19(913/932/21).

Призначено до розгляду касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" на 22 березня 2023 року о 12:15 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін, виходячи з такого.

10. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

11. Об`єктом касаційного оскарження у цій справі є рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за результатом розгляду позову ТОВ "Луганськобленерго" про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича від 08 червня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження 50997164, щодо наступних транспортних засобів, які належать ТОВ «Луганськобленерго.

12. Відповідно до статей 316, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

13. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

14. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

15. Судами під час розгляду справи встановлено такі обставини:

15.1. Відповідно до рішення учасників ТОВ "Луганськобленерго", яке було оформлено протоколом загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, в якості свого внеску в статутний фонд ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" передало майно відповідно до акту приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

15.2. Згідно з додатками до вказаного акта приймання-передачі майна, ТОВ "Луганськобленерго" набуло у власність наступне майно: Додаток 1 "Основні засоби", Додаток 2 "Об`єкти незавершеного будівництва", Додаток 3 "Малоцінні необоротні матеріальні активи", Додаток 4 "Обладнання", Додаток 5 "Запаси".

До переліку майна, яке ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» передало до статутного фонду ТОВ «Луганськобленерго» входять, в тому числі, транспортні засоби, зняття арешту з яких є предметом позову у цій справі( т.1, а.с. 56-61).

15.3. Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі 913/1162/16 визнано з 26.12.2014 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» право власності на майно, яке відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Луганськобленерго» від 18.12.2014 р. було внесено в статутний фонд ТОВ «Луганськобленерго» згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» від 26.12.2014.

15.4. Позивач не здійснив державної реєстрації спірного майна за собою відповідно до Закону України "Про дорожній рух" та п. 7 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 1388.

15.5. 08.06.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження 50997164 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області 922/1344/15 від 19.06.2015 про стягнення коштів з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на користь Державного підприємства «Енергоринок» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання».

15.6. В листі 01-24/2/1695 від 03.08.2021 ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» запропонувало позивачу звернутись до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту, накладеного на транспортні засоби в межах виконавчого провадження 50997164.

15.7. Листом 207-01/19/10 від 19.10.2021 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням про зняття арешту з належних йому на праві власності 46 транспортних засобів, що був накладений в межах виконавчого провадження 50997164.

15.8. У відповідь, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в листі від 02.11.2021 запропонував позивачу звернутись до суду з позовом в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з конкретних транспортних засобів, право власності на які визнано за ТОВ «Луганськобленерго».

16. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною другою вказаної статті встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

17. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

18. Відповідно ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

19. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

20. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону, а також визначених у главі 29 Цивільного кодексу України засад захисту права власності, власник майна, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально - правових вимог позивача має бути встановлення факту належності йому права на спірне майно та безпідставність включення такого майна до опису боржника та накладення на нього арешту.

21. Крім того, апеляційний господарським судом взято до уваги у оскаржуваній постанові, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" вже зверталось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" та Державного підприємства "Енергоринок" про зняття арешту з майна, в якому просило суд зняти арешт, накладений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби) та від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку).

22. Рішенням Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 у справі №913/567/19 (913/176/20) позов задоволено, знято арешт з транспортних засобів, та як встановлено під час розгляду цієї справи, до переліку транспортних засобів у наведеній справі, входять автомобілі, що також зазначені позивачем у справі 913/567/19 (913/932/21).

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 та постановою Верховного Суду від 08.06.2021.

23. Задовольняючи позовні вимоги у справі 913/567/19(913/176/20) суди встановили, що ТОВ «Луганськобленерго» є власником спірного майна.

24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у справі, що розглядається позивач просить суд зняти арешт з тих самих транспортних засобів, що й у справі 913/567/19 (913/176/20).

25. Крім того, як встановлено під час розгляду справи та не спростовано скаржником, факт приналежності спірного майна позивачу на праві власності встановлений судовими рішеннями від 09.11.2016 у справі 923/1162/16 і від 30.11.2020 у справі 913/567/19(913/176/20), де конкретизовано які саме транспортні засоби належать позивачу.

26. Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

27. Тож, слід погодитись із висновками попередніх судових інстанцій про те, що факт належності позивачу вказаного в позовній заяві переліку транспортних засобів є преюдиційним та не потребує повторного доказування в силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України.

28. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про наявність підстав для задоволення позову та зняття арешту, накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича від 08 червня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження 50997164, щодо транспортних засобів, які належать ТОВ «Луганськобленерго і перелік яких наведено у позовній заяві. Враховуючи, що позивач довів у належний спосіб, що він є власником спірного майна, вимоги про зняття арешту із зазначеного майна ґрунтуються на законі,

29. Доводів, які б спростовували встановлені судами попередніх інстанцій обставини скаржником не наведено та не доведено під час розгляду судами попередніх інстанцій в порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76-77 ГПК України.

30. Відносно доводів касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

31. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

32. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

33. Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

34. Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

35. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

36. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

37. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

38. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

39. З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача з позовом, який розглядається у цій справі, стало накладення на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича від 08 червня 2016 року арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження 50997164 Тобто спір у даній справі стосується порушеного речового права позивача на майно.

40. Врахувавши предмет і підстави позову, визначене позивачем коло учасників справи та зміст позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки за своєю природою він є приватноправовим спором, а відтак повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

41. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №815/615/16, від 22.04.2019 у справі №661/624/16-ц, від 19.02.2020 у справі №806/932/16 та постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №818/337/17.

42. Скаржник посилається на те, що в постанові про арешт майна боржника від 08.06.2016 не зазначено про накладення решту на транспортні засоби, перелік яких міститься в позовній заяві.

43. З цього приводу апеляційний господарський суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги зазначив, що постановою державного виконавця від 08.06.2016 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, що відповідно свідчить про те, що арешт накладено на все зареєстроване за боржником (першим відповідачем) майно, в тому числі, на транспортні засоби, право власності на які належить позивачу.

44. Крім того, суд другої інстанції встановив, що у рішенні суду у справі 913/1162/16 зазначено про визнання за ТОВ «Луганськобленерго» права власності на майно, внесене ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" в статутний фонд ТОВ "Луганськобленерго" відповідно до протоколу загальних зборів учасників цього товариства від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

45. А також суд другої інстанції встановив, що до матеріалів цієї справи додано як протокол загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, так і додаток 1 до акту приймання-передачі майна від 26.12.2014, з яких можливо встановити, яке саме майно (зокрема транспортні засоби) було передано у статутний фонд ТОВ «Луганськобленерго».

46. Крім того, суд другої інстанції встановив, що у справі 913/567/19 (913/176/20) досліджено і визначено певний перелік транспортних засобів, що належать позивачу, який співпадає з переліком автомобілів, що є предметом дослідження у справі 913/567/19 (913/932/21), що розглядається.

47. Разом з цим, вказуючи про не вчинення позивачем дій з реєстрації набутого у власність майна, скаржником не враховано, що перебування належного позивачеві майна під арештом та у розшуку згідно з спірними постановами приватного виконавця, унеможливлює проведення відповідних реєстраційних дій щодо згаданого майна.

48. Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

49. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у подальшому підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

51. Колегія суддів касаційної інстанції констатує, що доводи наведені як підстава скасування оскаржуваних рішень, що викладені у касаційній скарзі аналогічні доводам, що були предметом дослідження судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою Державного підприємства "Енергоринок", обґрунтовано ним відхилені та не спростовують законних висновків судів попередніх інстанцій.

52. За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

53. Враховуючи викладене у цій постанові, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам, оскільки ухвалені відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні, що не спростовано скаржником.

54. Колегія суддів визнає необґрунтованими посилання скаржника у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладені у постановах: від 05.06.2019 №917/2267/14; від 30.05.2018 у справі № 815/2255/16; від 27.03.2019 у справі № 823/359/18, від 05.06.2019 у справі № 917/2267/14, від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17; постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 320/6459/19.

55. Висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо).

56. Висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

57. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала висновки щодо визначення подібності правовідносин та зазначила, що конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

58. З огляду на зазначене, доводи скаржника щодо застосування судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм у подібних правовідносинах, є безпідставними та спростовуються наведеними вище у цій постанові висновками суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

60. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

61. Ураховуючи наведені положення законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень відсутні, тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Щодо судових витрат

62. З огляду на положення статті 129 ГПК України та залишення касаційної скарги без задоволення, понесені у зв`язку з касаційним переглядом справи судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі №913/567/19(913/932/21)залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік