ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 рокуСправа № 912/1774/22

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у судовому засіданні справу №912/1774/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля Агро Плюс", вул. Дружби, буд. 6, с. Трипілля, Обухівський район, Київська область, 08722

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агронова", вул. Віктора Чміленка, буд. 35, м. Кропивницький, 25006

про стягнення 81 851,96 грн

Представники сторін:

від позивача - Глуговський С.Б., адвокат, ордер серії АІ №1341108 від 27.01.2023 (поза межами),

від відповідача - Чеверда О.В., адвокат, ордер серії ВА № 1032728 від 12.01.2023.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля Агро Плюс" (далі - ТОВ "Трипілля Агро Плюс") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агронова" (далі - ТОВ "Компанія Агронова") про стягнення 616 454,27 грн, з яких 417 810,27 грн основного боргу, 70 221,59 грн 36% річних, 82 400,95 грн пені, 46 021,46 грн інфляційних втрат, з покладенням судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невиконання відповідачем зобов`язань по договору поставки №КВ-4/22 від 30.09.2021 в частині поставки товару.

Ухвалою від 09.01.2023 господарський суд відкрив провадження у справі №912/1774/22 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 07.02.2023 о 15:00 та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

17.01.2023 відповідач подав суду відзив на позов з запереченнями позовних вимог з таких підстав. ТОВ "Компанія Агронова" здійснило зарахування попередньої оплати за Договором поставки №КВ-4/22 від 30.09.2021 на заборгованість по Договору поставки №КВ-12/21 від 30.10.2020 укладеного між ТОВ "Трипілля Агро Плюс" та ТОВ "Компанія Агронова" на підставі листа позивача №31-05/2022 від 31.05.2022. 22.11.2021 на електронну адресу позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТОВ "Компанія Агронова" надіслало повідомлення про розірвання договору №КВ-4/22 від 30.09.2021 в односторонньому порядку. Також 02.03.2022 на електронну пошту позивача відповідач надіслав лист №259/2 з додаванням повідомлення ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про засвідчення настання форс-мажорних обставин, де вказав про неможливість здійснити своєчасне постачання насіння кукурудзи за Договором №КВ-4/22 від 30.09.2021.

В підготовчому засіданні 07.02.2023 суд оголосив перерву на 23.02.2023 о 12:00 год.

16.02.2023 відповідач подав суду заяву про витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

23.02.2023 через систему "Електронний суд" позивач подав суду відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні 23.02.2023 позивач заявив усне клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив та надання строку для подання заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач заперечив проти поновлення строку та прийняття відповіді на відзив.

Суд оголосив перерву до 24.02.2023 о 09:00 год.

Ухвалою від 24.02.2023 суд відмовив у задоволенні усного клопотання позивача про поновлення строку. Залишив без розгляду відповідь на відзив від 22.02.2023. Продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні на 07.03.2023 о 11:00 год.

24.02.2023 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідач серед іншого вказав, що у відзиві він не вказував, що розриває чи розірвав договір поставки; лист №212 від 22.11.2021 "Повідомлення про розірвання договору №КВ-4/22" за своїм змістом вказував виключно на право відповідача.

Враховуючи, що відповідь на відзив залишено судом без розгляду, господарський суд розцінює подані позивачем заперечення на відповідь на відзив як письмові пояснення.

02.03.2023 в системі "Електронний суд" позивачем сформована заява про зменшення позовних вимог, за змістом якої останній просить суд стягнути з ТОВ "Компанія Агронова" на користь ТОВ "Трипілля Агро Плюс" 81 851,96 грн з яких: 17 127,22 грн 36% річних; 9 515,12 грн пені; 20 434,20 грн інфляційних втрат; 34 775,42 грн курсова різниця, з покладенням на відповідача судових витрат. Крім того, позивач просить повернути судовий збір в розмірі переплаченої суми.

07.03.2023 відповідачем подано суду відповідь на заяву про зменшення позовних вимог від 02.03.2023.

Ухвалою від 07.03.2023 господарський суд прийняв до розгляду заяву ТОВ "Трипілля Агро Плюс" про зменшення позовних вимог від 02.03.2023 та постановив подальший розгляд справи здійснювати з її урахуванням. Закрив підготовче провадження у справі №912/1774/22 та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.03.2023.

21.03.2023 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву на 30.03.2023 о 14:00 год.

30.03.2023 відповідач подав суду клопотання про залучення до справи нотаріально посвідченої заяви свідка.

В судовому засіданні 30.03.2023 судом встановлено, що відповідач не навів поважних причин не подання такої заяви, у підготовчому провадженні чи неможливість її подання.

В судовому засіданні 30.03.2023 суд оголосив перерву на 31.03.2023 о 14:00 год.

31.03.2023 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечив позов.

Згідно ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Нормами ст. 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про виклик у судове засідання свідків; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

З підстав викладеного, суд залишив без розгляду клопотання відповідача про залучення до справи нотаріально посвідченої заяви свідка.

Суд дослідив докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив таке.

30.09.2021 між ТОВ "Компанія Агронова" (далі - Постачальник) та ТОВ "Трипілля Агро Плюс" (далі - Покупець) укладено договір поставки №КВ-4/22 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - Товар), а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах Договору.

За умовами Договору:

- найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умови оплати, а також інші умови будуть визначені в Специфікації(ях), які є невід`ємними частинами договору (п. 1.2. Договору);

- за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу. Асортимент, кількість та ціна якої визначаються Специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1. Договору);

- загальна сума договору визначається сукупністю Специфікацій та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1 договору та які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку розбіжностей даних у Специфікації(ях) щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (Товару) (п. 2.3. Договору);

- ціна договору є звичайною ціною та становить вартість (ціну) Товару, а ціна товару визначається як договірна (п. 3.1. Договору);

- оплата Товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, якщо інші умови не зазначені в Специфікації(ях) та/або інших додаткових угодах до даного договору. Також оплата може здійснюватися шляхом передачі Постачальнику простих векселів з урахуванням умов зазначених в пункті 3.5. даного договору (п. 3.2. Договору);

- у тому випадку коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу іноземної валюти вказаної у Специфікації (ях) до гривні на день, що передує проведенню розрахунків (перерахуванню коштів), відвантаженню товару в рахунок погашення заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Специфікації(й), оплати грошових коштів за отриманий Товар, відбувається відповідно до курсу іноземної валюти вказаної у Специфікації до гривні на дату, що передує здійсненню розрахунку (курс продажу іноземної валюти вказаної у Специфікації згідно даних опублікованих на сайті https://minfin.com.ua/ua/currency/mb (п. 3.4. Договору);

- товар, що був переданий Покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення Специфікації(й) та/або інших додаткових угод до даного договору), має бути ним оплачений не пізніше 10 календарних днів з моменту його отримання за відповідною накладною. При затримці платежів, перераховані грошові кошти направляються на погашення в першу чергу штрафних санкцій, пені, відсотків, після цього суми основного боргу (п. 3.6. Договору);

- Покупець при перерахуванні коштів за Товар в платіжному дорученні (в графі "Призначення платежу") повинен зазначити згідно якого договору та якої Специфікації перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, або в разі неправильно вказаного призначення платежу, та/або в разі несвоєчасної оплати Товару, Постачальник має право на свій розсуд віднести отриманні грошові суми на погашення в першу чергу штрафних санкцій, пені, відсотків, після цього - суми основного боргу (п. 3.7. Договору);

- виконання обов`язку Покупця з оплати товару може забезпечуватись договорами застави, договорами поруки, іншими видами забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог (п. 3.8. Договору);

- Товар за умовами даного договору поставляється окремими партіями на підставі погоджених сторонами Специфікацій. Специфікація вважається погодженою сторонами з моменту направлення Постачальником Покупцеві рахунку на оплату Товару. У випадку, якщо документально визначити узгодження сторонами неможливо, або важко, це може підтверджуватися діями сторін, такими як відвантаження, приймання або оплата Товару (п. 4.1. Договору);

- за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п. 5.1. Договору);

- крім відповідальності, встановленої п. 5.1. даного договору Покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20% процентів від суми несплаченого боргу (пп. 1 п. 5.1.1. Договору);

- крім відповідальності встановленої п. 5.2. даного договору, Постачальник за прострочення поставки товару більш ніж на 10 днів, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого Товару за кожний день прострочення, якщо таке порушення не є наслідком впливу незалежних від постачальника обставин (п. 5.2.1. Договору);

- в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору Покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідною Специфікацією та/або додатковою(ими) угодою(ами) до Договору. Річні нараховуються на загальну суми простроченої оплати (п. 5.8. Договору);

- сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 5.9. Договору);

- договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 202_ року, але продовжує залишатись чинним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Між сторонами підписано Специфікацію №2 від 05.11.2021 до Договору, де погоджено, що Постачальник зобов`язувався до 01.04.2022 поставити у власність Покупця насіння кукурудзи в кількості 145 мішків на загальну суму 347 301,91 грн, що становило гривневий еквівалент 11 440,40 Євро.

12.11.2021 ТОВ "Трипілля Агро Плюс" перерахувало ТОВ "Компанія Агронова" 347301,91 грн згідно платіжного доручення №1000.

Однак ТОВ "Компанія Агронова" не поставило товар.

07.09.2022 ТОВ "Трипілля Агро Плюс" надіслало ТОВ "Компанія Агронова" претензію №31/08-22/1 від 31.08.2022 про повернення передоплати за товар та сплати відповідних нарахувань. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Такі обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті суд враховує таке.

Згідно ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір, до виконання якого застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, 526 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

З матеріалів справи вбачається, що за платіжним дорученням №1000 від 12.11.2021 позивач перерахував відповідачу 347 301,91 грн з призначенням платежу "Оплата за насіння зг.рах.№14192 від 05.11.2021 у т.ч. ПДВ 42651,11" (а.с. 10).

У визначений в специфікації №2 від 05.11.2021 строк до 01.04.2022 відповідач не поставив позивачу товар оплачений на суму 347 301,91 грн на виконання умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Компанія Агронова" не заперечило не поставку товару та зазначило, що у листі №212 від 22.11.2021 (а.с. 49) повідомило ТОВ "Трипілля Агро Плюс" про можливість розірвання договору та зарахування переплати у сумі 347 301,91 грн в рахунок існуючого боргу за іншим договором.

Проте суд встановив, що за умовами п. 6.2. Договору у випадку розірвання Договору з ініціативи постачальника, останній може направити повідомлення рекомендованим листом.

Тому Договір не розірвано в односторонньому порядку.

Також відповідач вказав, що у листі №259/2 від 02.03.2022 (а.с. 56) він повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин та неможливість своєчасно здійснити постачання насіння кукурудзи. Просив розглянути можливість зарахування сум наявних переплат за Договором поставки №КВ-4/22 від 30.09.2021 в рахунок боргу за Договором поставки №КВ-12/21 від 30.10.2020. До листа додано повідомлення №2024/02.0-7.1 від 28.02.22 про настання форс-мадорних обставин засвідчене ТПП України.

Статтею 617 ЦК України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Приписами частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Однак суд зазначає, що згідно листа №2024/02.0-7.1 від 28.02.22, Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 24.02.2022 року. Враховуючи це, Торгово-Промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання якого настало згідно з умовами договору і виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Суд констатує, що військова агресія Російської Федерації проти України визнано форс-мажорною обставиною та засвідчено належним чином Торгово-Промисловою палатою України.

Вказаний загальний офіційний лист ТПП України не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зокрема, укладеного між сторонами даної справи, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Лист фактично адресований "Всім кого це стосується".

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У Договорі сторони погодили, що належним та відповідно достатнім доказом наявності обставин непереборної сили та їх тривалості має бути оригінал довідки, що надається Торгово-промисловою палатою України (п. 8.4.).

Відповідно до ст. ст. 13, 73, 74, 77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак ТОВ "Компанія Агронова" не доведено наявність форс-мажорних обставин щодо зобов`язань за Договором, не надано сертифікат Торгово-промислової палати України на підтвердження наявності форс-мажорних обставин щодо неможливості з об`єктивних причин поставити товар у строки передбачені умовами Договору.

ТОВ "Трипілля Агро Плюс" листом №31-05/2022-1 від 31.05.2022 (а.с. 53) звернулось до ТОВ "Компанія Агронова" з проханням зарахувати переплату рахунку №14192 від 05.11.2021 у сумі 347 301,91 грн в оплату рахунка №5712 від 30.10.2020. Вказані обставини визнано обома сторонами.

Разом з тим 07.09.2022 позивач надіслав відповідачу претензію №31/08-22/1 від 31.08.2022 про повернення передоплати за товар та сплати відповідних нарахувань (а.с. 13-16), що отримана 13.09.2022.

З викладеного суд доходить висновку, що у строк до 01.04.2022 ТОВ "Компанія Агронова" не поставило обумовлений специфікацією №2 від 05.11.2021 товар на суму 347301,91 грн та, на підставі листа ТОВ "Трипілля Агро Плюс" №31-05/2022-1 від 31.05.2022, ТОВ "Компанія Агронова" зарахувало 347301,91 грн в рахунок погашення боргу позивача.

За викладених підстав, позивач подав суду у даній справі заяву від 02.03.2023 про зменшення позовних вимог та просить суд стягнути з ТОВ "Компанія Агронова" на користь ТОВ "Трипілля Агро Плюс" 81 851,96 грн з яких: 17 127,22 грн - 36% річних; 9 515,12 грн - пені; 20 434,20 грн - інфляційних втрат; 34 775,42 грн - курсова різниця. Заява від 02.03.2023 прийнята судом ухвалою від 07.03.2023.

Як встановлено судом зобов`язання з поставки товару на суму 347 301,91 грн набуло статусу простроченого починаючи з 02.04.2022. Листи відповідача від 02.11.2021 та від 02.03.2022 не є узгодженням нового строку поставки товару чи розірвання договору.

Крім того, сторонами також погоджено умови підтвердження форс-мажорних обставин шляхом надання сертифікату ТПП (п. 8.4. Договору).

Відповідно до статті 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно норм ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частини 4 статті 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В п. 5.2.1. та п. 5.9. Договору сторони погодили, що Постачальник за прострочення поставки товару більш ніж на 10 днів, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого Товару за кожний день прострочення, якщо таке порушення не є наслідком впливу незалежних від постачальника обставин. Стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

З огляду на недоведеність відповідачем існування об`єктивних причин неможливості поставити товар, суд доходить висновку, що вимоги щодо стягнення пені за період з 11.04.2022 по 30.05.2022 в розмірі 9 515,12 грн є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного Договору. Такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд встановив, що п. 5.8. Договору обумовлює сплату 36% річних в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару, а не на зобов`язання Постачальника - ТОВ "Компанія АгроНова", з повернення попередньої оплати.

Тому відсутні підстави для застосування ставки процентів річних в заявленому позивачем розмірі. Отже суд вважає правильним застосовувати до вимог про стягнення процентів річних розмір передбачений ст. 625 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі №902/186/21.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, з моменту невиконання зобов`язання з поставки товару в установлений строк, у продавця товару виникає обов`язок повернути аванс.

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 ст. 625 цього Кодексу.

Вказаного висновку дотримується Велика Палата Верховного суду в постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Як встановлено судом ТОВ "Трипілля Агро Плюс" листом №31-05/2022-1 від 31.05.2022 (а.с. 53) звернулось до ТОВ "Компанія Агронова" з проханням зарахувати переплату рахунку №14192 від 05.11.2021 у сумі 347 301,91 грн в оплату рахунка №5712 від 30.10.2020.

Вказані обставини свідчать про вимогу позивача щодо повернення попередньої оплати шляхом зарахування її в оплату інших зобов`язань перед відповідачем в розмірі 347 301,91 грн.

Позивач провів в податковому обліку відповідний розрахунок коригувань 15.08.2022 про що свідчить Розрахунок коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної (а.с. 54-55).

Таким чином станом на дату виникнення у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 ст. 693 Цивільного кодексу України - 31.05.2022, така сума вже була сторонами зарахована в рахунок інших зобов`язань та не була заборгованістю відповідача з повернення попередньої оплати за Договором поставки №КВ-4/22 від 30.09.2021.

З підстав викладеного позовні вимоги в частині стягнення 17 127,22 грн 36% річних та 20 434,20 грн інфляційних втрат заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.

Позивачем нараховано 34 775,42 грн курсової різниці за умовами п. 3.1., п. 3.4. Договору та вимог ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Однак у Договорі сторонами погоджено, що у тому випадку коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу іноземної валюти вказаної у Специфікації (ях) до гривні на день, що передує проведенню розрахунків (перерахуванню коштів), відвантаженню товару в рахунок погашення заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Специфікації(й), оплати грошових коштів за отриманий Товар, відбувається відповідно до курсу іноземної валюти вказаної у Специфікації до гривні на дату, що передує здійсненню розрахунку (курс продажу іноземної валюти вказаної у Специфікації згідно даних опублікованих на сайті https://minfin.com.ua/ua/currency/mb (п. 3.4. Договору).

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте умови повернення грошових коштів (попередньої оплати) в розмірі відповідно до курсу іноземної валюти сторонами в Договорі не передбачено.

За викладених підстав позовні вимоги про стягнення 34 775,42 грн курсової різниці задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідач просить стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу.

У заяві від 16.02.2023 ТОВ "Компанія Агронова" заявило витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.

21.03.2023 відповідач подав суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Компанія Агронова" (клієнт) та адвокатом Чеверда О.В. (адвокат) 07.12.2022 укладено Договір про надання правової допомоги №9 (далі - Договір від 07.12.2022), за умовами якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу визначену п. 1.1. Договору.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

09.01.2023 між сторонами укладено та підписано Додаткову угоду №1 до Договору від 07.12.2022, де погоджено, що за правову допомогу, передбачену розділом 1 даного Договору, представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції Господарського суду Кіровоградської області по справі №912/1774/22, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 20 000,00 грн. Підставою сплати такої винагороди є акт прийому-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) (п. 1). Оплата послуг здійснюється протягом 2-х днів з моменту ухвалення Рішення Господарським судом Кіровоградської області у даній справі (п. 2). Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг), який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (п. 6.1.).

На підтвердження факту надання послуг з правової допомоги, 17.03.2023 підписано Акт прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 20 000,00 грн, де зазначено такі послуги:

підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, аналіз попередніх судових рішень та постанов, які пов`язані ; формування доказів; аналіз судової практики; надання юридичних консультацій- 10 000 грн,

складання, оформлення і надсилання відзиву на позовну заяву - 3000 грн,

складання інших процесуальних документів (заперечення, заяви (клопотання)) - 3000 грн,

представництво інтересів Відповідача в Господарському суді Кіровоградської області (орієнтовно 5 засідань) - 4000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач подав суду клопотання від 30.03.2023 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, де вказав таке. Безпосередньо з наданням правової допомоги пов`язано лише дві дії відповідача - це аналіз фактичних обставин справи та формування доказів. Аналіз попередніх судових рішень та постанов, які пов`язані, аналіз судової практики, надання юридичних консультації - не є необхідними для надання правової допомоги. Аналіз попередніх судових рішень та постанов, які пов`язані - охоплюється дією аналіз фактичних обставин справи. Таким чином, оскільки лише дві дії із п`яти є необхідними, то витрати на правову допомогу слід задовольнити пропорційно в розмірі 4000 грн. Крім того, ухвалою суду від 07.03.2023 відповідь на відзив залишено судом без розгляду. Тому оскільки відповідь на відзив відповідача не прийнята судом, то відповідач, в силу ч. 1 ст. 167 ГПК України, не міг подати заперечення, оскільки така дія не відповідає критерію необхідності правової допомоги. Тому витрати в розмірі 3000 грн за складання заперечень є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Відповідний правовий висновок щодо застосування наведеної вище норми процесуального законодавства містить постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Приймаючи до уваги доводи позивача у клопотанні від 30.03.2023, суд зазначає, що послуги адвоката відповідача щодо складання інших процесуальних документів (заперечення, заяви (клопотання)), що вартують 3000,00 грн, є обґрунтованими в частині складання клопотань. Однак в частині складання заперечень не мають підтвердження необхідності з огляду на матеріали справи. Тому такі витрати суд визнає доцільними в розмірі 1500,00 грн.

Решту заперечень позивача суд вважає безпідставними.

Таким чином, відповідач належними доказами довів, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із даною справою в розмірі 18 500,00 грн, вказані витрати є судовими, а тому вони підлягають покладенню на позивача.

Нормами ст. 130 ГПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача (ч. 3). У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 9515,12 грн, ураховуючи, що позивач зменшив позовні вимоги на суму 347 301,91 грн - спір по якій був відсутній на дату звернення з позовом до суду, з позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог 18 214,45 грн витрат на правову допомогу на користь відповідача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агронова" (вул. Віктора Чміленка, буд. 35, м. Кропивницький, 25006, і.к. 42286157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля Агро Плюс" (вул. Дружби, буд. 6, с. Трипілля, Обухівський район, Київська область, 08722, і.к. 36349093) 9 515,12 грн пені, а також 288,41 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля Агро Плюс" (вул. Дружби, буд. 6, с. Трипілля, Обухівський район, Київська область, 08722, і.к. 36349093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агронова" (вул. Віктора Чміленка, буд. 35, м. Кропивницький, 25006, і.к. 42286157) 18 214,45 грн витрат на правову допомогу.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у Кіров.обл./тг м.Кропивн/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37918230, р/р UA3011567, код класифікації доходів бюджету 22030101) Товариству з обмеженою відповідальністю "Трипілля Агро Плюс" (вул. Дружби, буд. 6, с. Трипілля, Обухівський район, Київська область, 08722, і.к. 36349093) 6 765,81 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1278 від 01.11.2022, що залишається в матеріалах справи № 912/1774/22.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оригінал рішення після набрання ним законної сили надіслати позивачу.

Копії рішення надіслати позивачу через систему "Електронний суд", представнику відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Повне рішення складено 10.04.2023.

Суддя В.Г. Кабакова