УХВАЛА

05 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 905/2/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Астапової Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 (колегія суддів: Плахов О. В., Лакіза В. В., Мартюхіна Н. О.) та рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2022 (суддя Аксьонова К. І.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Державного підприємства "Торецьквугілля" про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача - Сосунов Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Торецьквугілля" (далі - ДП "Торецьквугілля") про стягнення заборгованості з оплати за врегулювання небалансів електричної енергії за договором від 13.10.2020 № 1861-01031, а саме:

- 232 503 795,65 грн основного боргу за період з березня по листопад 2021 року та 248 669 229,38 грн за період з грудня 2021 року по червень 2022 року,

- 53 935 480,21 грн пені за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання, обчисленої з розрахунку 0,1 % від суми простроченого платежу,

- 28 035 403,21 грн штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, обчисленого з розрахунку 7 % від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання,

- 77 685 189,11 грн інфляційних втрат,

- 3 % річних у сумі 9 334 574,28 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач послався наявність прострочення виконання грошового зобов`язання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. За заявою ДП "Торецьквугілля" останнє приєдналося до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, яка акцептована ПрАТ "НЕК "Укренерго", що підтверджується повідомленням останнього від 13.10.2020 за № 01/37234 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії (ідентифікатор договору - 1861-01031, дата акцептування - 13.10.2020). У повідомленні зазначено, що договір є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 ЦК України.

4. Пунктами 1.4, 1.5 договору визначено, що ОСП (оператор системи передачі) врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ (сторона, відповідальна за баланс) у порядку, визначеному Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку). Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

5. Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратор розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків і зборів, передбачених чинним законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

6. Пункти 3.2, 3.3, 3.5 договору містять умови про те, що ОСП має право, зокрема, на своєчасну оплату вартості небалансу електричної енергії, що склався на ринку в певному розрахунковому. ОСП зобов`язаний, зокрема, виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до договору та Правил ринку; проводити розрахунки з СВБ в порядку та в терміни, визначені Правилами ринку. СВБ зобов`язана, зокрема, здійснювати вчасно і повністю оплату за небаланс електричної енергії та платежів, сформованих ОСП для СВБ відповідно до Правил ринку.

7. У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (пункт 4.2 договору).

8. Згідно з цим договором сторони підписали акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів та акти-коригування (врегулювання), унаслідок чого позивач виставив відповідачу за період з третьої декади березня 2021 року по листопад 2021 року на загальну суму 232 503 795,65 грн та за період з грудня 2021 року по червень 2022 року на загальну суму 248 669 229,38 грн, всього на суму 481 173 025,03 грн, які неоплачені останнім. Відповідно за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафу, інфляційних втрат і 3 % річних.

Короткий зміст судових рішень

9. 19.10.2022 Господарський суд Донецької області ухвалив рішення, залишене без змін Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2023, про часткове задоволення позову, присудив до стягнення з ДП "Торецьквугілля" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" заборгованість з оплати за врегулювання небалансів електричної енергії у розмірі 481 173 025,03 грн, пеню у сумі 5 393 548,02 грн, 3 % річних у розмірі 9 334 574,28 грн, інфляційні втрати у сумі 77 685 189,11 грн, у решті позовних вимог відмовив.

10. Установивши порушення відповідачем умов договору щодо своєчасних розрахунків і відсутність доказів погашення боргу, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу.

11. Цей суд також дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частинах стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат і правильність зробленого позивачем розрахунку цих нарахувань.

12. Натомість повністю відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу на тій підставі, що договір не містить умови щодо можливості притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді сплати штрафу.

13. Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволені цим судом частково лише у розмірі, обчисленому відповідно до пункту 4.2 названого вище договору.

14. Суд апеляційної інстанції в апеляційному порядку переглядав це судове рішення лише у відмовлених частинах пені та штрафу, оскільки лише вони оскаржувалися ПрАТ "НЕК "Укренерго".

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

15. ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду повністю та рішення місцевого господарського суду у відмовлених частинах позову й ухвалити у цих частинах нове рішення про їх задоволення, оскільки вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу та пені, яка присуджена до стягнення лише у сумі, встановленій домовленістю сторін у пункті 4.2 договору, тоді як вважає правильним розрахунок цим сум, здійснений на підставі частини другої статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

16. Скаржник наполягає на тому, що суди неправильно застосували Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та не врахували висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14, та Верховного Суду, викладених у постановах від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19, від 17.05.2017 у справі № 922/3548/17, від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18, від 25.06.2018 у справі № 912/2483/17, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 11.07.2018 у справі № 915/507/17, стосовно застосування абзацу третього частини другої статті 231 ГК України. Скаржник наголосив на тому, що він є оператором системи передачі України, 100 % його акцій знаходиться в державній власності та органом управління компанією є Міністерство енергетики України, а тому застосування цієї норми як засіб впливу за невиконання господарського зобов`язання відповідачем є законним і обґрунтованим.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

17. Відзиву на касаційну скаргу від ДП "Торецьквугілля" до суду касаційної інстанції не надійшло.

Позиція Верховного Суду

18. З огляду на наведене у пунктах 15, 16 цієї постанови колегія суддів відзначає таке.

19. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави касаційного оскарження покладається на скаржника.

20. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

21. Так, предметом касаційного оскарження є рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у відмовлених частинах позову про стягнення штрафу та пені. При цьому в інших частинах ця постанова не оскаржується, а відтак, і не переглядається.

22. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

23. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

24. У цій постанові Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

25. При цьому зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

26. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

27. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

28. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

29. За змістом касаційної скарги доводи скаржника ґрунтуються на правовій позиції щодо можливості застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 231 ГК України у питанні притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення передбачених цією нормою розмірів пені і штрафу.

30. Правовідносини в усіх наведених скаржником справах очевидно не є подібними зі справою, що розглядається, з огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, характер (зміст) спірних правовідносин.

31. Так, у цій справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норми права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у таких справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами в кожному конкретному випадку. У жодній із наведених скаржником справ суд касаційної інстанції не вирішував питання, пов`язане з розрахунками за небаланси електричної енергії, зокрема:

- у справі № 922/3548/19 вирішувався спір про стягнення неустойки та штрафу унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договорами поставки щодо своєчасної поставки товару та зустрічний позов про стягнення боргу як оплату поставленого товару;

- у справі № 904/3565/18 вирішувався спір про стягнення пені та штрафу унаслідок поставки товару з порушенням визначеного договором строку;

- у справі № 912/2483/17 вирішувався спір про стягнення штрафу та неустойки за порушення строків постачання устаткування та несвоєчасне виконання підрядних робіт;

- у справі № 910/23003/16 вирішувався спір про зобов`язання здійснити поставку товару за договором поставки, стягнення штрафних санкцій у зв`язку з порушенням строків поставки, а також про зустрічний позов про визнання недійсним пункту договору поставки;

- у справі № 904/5770/18 вирішувався спір про стягнення штрафу, нарахованого за порушення строку поставки товару.

32. У жодній з цих наведених скаржником справ не досліджувалися обставини, пов`язані з використанням несплачених вчасно коштів за врегулювання небалансів електричної енергії за договором. Адже у цих справах вирішувалися питання стягнення неустойки за порушення строків виконання негрошових зобов`язань.

33. Натомість, як установлено судами попередніх інстанцій, предметом спору у справі, що розглядається, на відміну від наведених у пункті 31 цієї постанови справ, є вимога позивача про стягнення заборгованості за врегулювання небалансів електричної енергії за договором, тобто підставою для нарахування штрафу і пені є порушення відповідачем грошового зобов`язання і ці правовідносини врегульовуються у тому числі Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", який визначає відповідальність за несвоєчасне виконання саме грошових зобов`язань.

34. Тому посилання скаржника на порушення положень названого вище Закону і неврахування судами під час вирішення спору у справі, що розглядається, висновків Верховного Суду, зроблених у вказаних вище справах, у яких вирішувалися питання неустойки як відповідальності за прострочення виконання негрошового зобов`язання, не знайшли свого підтвердження. При цьому колегія суддів відзначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми права може бути підставою для перегляду судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України не в будь-якому випадку, а тоді, коли саме неврахування такого правового висновку щодо застосування конкретної норми права призвело до помилкового висновку, що прямо або опосередковано впливає на ухвалене рішення по суті.

35. Доводи скаржника про неврахування судами під час вирішення спору у цій справі висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 17.05.2017 у справі № 922/3548/17, до уваги не беруться за відсутності такої постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а копії такої постанови скаржником не додано.

36. Стосовно посилання скаржника у касаційній скарзі на неврахування судами висновків Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14 та Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 915/507/17 щодо застосування норми абзацу третього частини другої статті 231 ГК України колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

37. Як зазначалося раніше, у цій справі суди попередніх інстанцій, зокрема, присудили до стягнення з ДП "Торецьквугілля" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 5 393 548,02 грн пені, нарахованої позивачем на підставі пункту 4.2 договору у розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу як відповідальності за порушення строків оплати за врегулювання небалансів електричної енергії, тоді як позивач просив стягнути її у сумі 53 935 480,21 грн, обчисленої з розрахунку 0,1 % від суми простроченого платежу на підставі частини другої статті 231 ГК України. При цьому у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу суди повністю відмовили, оскільки договір не містить умови щодо можливості притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді сплати штрафу.

38. У постанові від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, аналогічні правові висновки з якою зроблені Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 у справі № 915/507/17 та Верховним Судом України у постанові від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14, суд касаційної інстанції висновував щодо застосування норми абзацу третього частини другої статті 231 ГК України, зокрема таке: «Відповідно до частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи, що між сторонами у справі, що розглядається, виникло грошове зобов`язання, рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 483 179,64 грн та частково пені у сумі 249 005,25 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 231 ГК України підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову».

39. Отже, суд касаційної інстанції у справі № 910/9375/21 вказав про неможливість притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення з неї передбаченої частиною другою статті 231 ГК України суми неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки ця норма застосовується лише у випадку прострочення виконання негрошового зобов`язання. Відповідно скасував судові рішення попередніх інстанцій, які присудили до стягнення з особи неустойки за порушення грошового зобов`язання, обчисленої із врахуванням цієї норми.

40. Оскільки предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення заборгованості за врегулювання небалансів електричної енергії за договором, тобто підставою для нарахування штрафу і пені є порушення відповідачем грошового зобов`язання, то висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність нарахування позивачем пені та штрафу із застосуванням приписів частини другої статті 231 ГК України не суперечать вказаним вище висновкам Верховного Суду.

41. Відповідно з огляду на безпідставність зробленого позивачем нарахування штрафу відповідно до норм частини другої статті 231 ГК України та відсутність у договорі умови щодо можливості притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді сплати штрафу, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні цієї позовної вимоги і з цих же підстав задовольнили вимоги про стягнення пені лише частково у розмірі, обчисленому з розрахунку 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, оскільки така домовленість погоджена сторонами у пункті 4.2 названого вище договору.

42. Викладену у постанові Верховного Суду 23.08.2022 у справі № 910/9375/21 позицію суди попередніх інстанцій врахували при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Тому зазначені в касаційній скарзі аргументи скаржника не дають правових підстав для касаційного перегляду судових рішень.

43. Додатково слід звернути увагу на те, що Верховний Суд не наділений повноваженнями замість скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку зазначене призводило би до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність і диспозитивність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

45. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не підтвердилися, а тому касаційне провадження у цій справі необхідно закрити.

Судові витрати

46. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296, Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 та рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2022 у справі № 905/2/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач