ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1962/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Пономаренка Едуарда Станіславовича

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

до Приватного акціонерного товариства "Центренерго"

08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1703/22 від 07.10.2022) Фізичної особи-підприємця Пономаренка Едуарда Станіславовича до Приватного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором про закупівлю послуг №15/26 від 24.06.2021.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.07.2022 позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача усунути недолік позовної заяви шляхом надання суду чіткої копії договору №15/26 про закупівлю послуг від 24.06.2021, надіслання відповідачу листом з описом вкладення копії платіжного доручення №2458-2918-4593-7650 від 04.10.2022 та надання суду доказів такого надіслання.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання (вх. №10037/22 від 09.08.2022), відповідно до якого позивачем усунуті недоліки позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №911/1962/22, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам строки подання заяв по суті справи.

Відповідачем відзив суду та докази не подані, копію ухвали Господарського суду Київської області від 28.11.2022 про розгляд справи за позовом до нього вручено уповноваженому представнику відповідача за довіреністю 09.12.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення Акціонерного товариства "Укрпошта".

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписав рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

Між фізичною особою-підприємцем Пономаренком Едуардом Станіславовичем (далі позивач) та Трипільською тепловою електричною станцією Публічного акціонерного товариства "Центренерго" укладений договір про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26.

Згідно з умовами договору, найменування та вид послуг, порядок їх оплати та строк (термін) їх надання визначаються у додатку №1 до договору.

У додатку №1 до договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26 визначається, що позивач надає Трипільській тепловій електричній станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" послуги нерегулярних пасажирських перевезень (послуги з перевезення пасажирів працівників апарату управління Публічного акціонерного товариства "Центренерго").

Відповідно до пункту 4 додатку №1 до договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, розрахунки з виконавцем (позивачем) здійснюються протягом 20 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до пункту 9 додатку №1 до договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, строк дії договору - до 30.09.2022.

2. Аргументи позивача

Позивач відзначає, що в січні та лютому 2022 року ним надані послуги з перевезення пасажирів відповідно до умов договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26 та додатку №1 до нього.

На підтвердження вищезазначених обставин ним долучені до позовної заяви копії актів приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 та від 28.02.2022 №Т-0000015.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 позивачем здійснені 38 рейсів, а загальна вартість наданих послуг становить 76266,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2022 №Т-0000015 позивачем здійснені 36 рейсів, а загальна вартість наданих послуг становить 72252,00 грн.

Вищевказані акти підписані представником замовника - Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго".

10.05.2022 позивачем направлений Трипільській тепловій електричній станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" лист про погашення заборгованості за лютий 2022 року. 17.05.2022 позивач направив лист аналогічного змісту на адресу Публічного акціонерного товариства "Центренерго". Копії даних листів наявні в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що станом на 04.10.2022 заборгованість за послуги з перевезення згідно з актами приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 та від 28.02.2022 №Т-0000015 у загальному розмірі 148518,00 грн. не сплачена. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем на суму заборгованості нараховані інфляційні втрати та 3% річних. Відповідний розрахунок наданий до матеріалів справи.

Також позивач заявляє до стягнення 7000,00 грн. витрат на правову допомогу. На їх підтвердження ним долучені до позовної заяви копія рахунку на оплату за надання правової допомоги №04/10-1 від 04.10.2022 на суму 7000,00 грн. та квитанції КС02-РСМ8-649Р-59АТ від 04.10.2022 про оплату зазначеного рахунку.

3. Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав. Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 28.11.2022 направлена йому 06.12.2022. У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, відповідно до якого 09.12.2022 представник відповідача за довіреністю отримав лист з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частинии 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо відсутності заяв по суті справи від відповідача.

Слід зауважити, що позивач відповідно до норм статті 172 Господарського процесуального кодексу України надіслав копію позовної заяви з додатками на юридичну адресу відповідача.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу 06.12.2022 рекомендованим листом та вручена представнику за довіреністю 09.12.2022.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначається, що "належним повідомленням є відправлення рекомендованого листа".

Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку що суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Таким чином, відповідач не може вважатись позбавленим права на змагальність сторін, що є одним із основних принципів господарського судочинства, що закріплені у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

5.2. Щодо належності відповідача.

Суд відзначає, що договір про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26 укладено за результатами відкритих торгів з публікацією англійською мовою, де замовником виступає Трипільська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго", код ЄДРПОУ - 00131334 (номер закупівлі в системі електронних закупівель на сайті Prozorro - UA-2021-04-06-005530-a).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Трипільська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго" є саме філією Публічного акціонерного товариства "Центренерго".

У статті 95 Цивільного кодексу України зазначається таке: « 1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. 2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. 3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. 4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. 5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.».

У той же час, у пункті 14 договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26 у графі «замовник» зазначається, що відповідач - Приватне акціонерне товариство "Центренерго" є юридичною особою та платником по договору, а Трипільська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго" є отримувачем послуг по договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснення оплат за послуги перевезення є зобов`язанням Публічного акціонерного товариства "Центренерго", а тому саме воно є належним відповідачем у даній справі.

5.3. Щодо наявності заборгованості та її розміру.

Як зазначалось вище, позивачем долучені до позовної заяви копії актів приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 та від 28.02.2022 №Т-0000015, які підписані представниками та скріплені відбитками печаток позивача та Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" як отримувача послуг за договором.

Відповідно до пункту 9 додатку №1 договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, документом, що надається виконавцем (позивач) при передачі послуг є акт приймання-передачі послуг, в якому фіксується фактичний обсяг послуг, наданий виконавцем та який підписується щомісяця не пізніше останнього числа звітного місяця.

Згідно з пунктом 4 додатку №1 договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, розрахунки з виконавцем (позивач) здійснюються замовником (відповідач) в такому порядку: протягом 20 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі послуг.

Суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 4 даної статті визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, але не надав своїх доводів чи заперечень по суті справи.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем фактично надані послуги з перевезення пасажирів, а Трипільською тепловою електричною станцією Публічного акціонерного товариства "Центренерго", як отримувачем послуг за договором про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, вказані послуги прийняті. За відсутності доказів оплати послуг, наданих відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 та від 28.02.2022 №Т-0000015 та заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у відповідача існує перед позивачем зобов`язання з оплати заборгованості у розмірі 148518,00 грн.

5.4. Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних.

Як встановлено вище судом, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за надані відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 та від 28.02.2022 №Т-0000015 послуги у розмірі 148518,00 грн.

Згідно з пунктом 4 додатку №1 договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, кінцевою датою оплати за актом приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2022 №Т-0000012 є 20.02.2022, а тому заборгованість у розмірі 76266,00 грн. виникає з 21.02.2022.

Згідно з пунктом 4 додатку №1 договору про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, кінцевою датою оплати за актом приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2022 №Т-0000015 є 20.03.2022, а тому заборгованість у розмірі 72252,00 грн. виникає з 21.03.2022.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі №910/18557/20 зазначається, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Керуючись статтями 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити правильність здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18.

Слід зазначити, що попри здійснення позивачем розрахунку інфляційних втрат з 21.02.2022 до 04.10.2022 та з 21.03.2022 до 04.10.2022, ним не враховувався індекс інфляції за вересень 2022 року.

Врахувавши період часу, визначений позивачем у своєму розрахунку, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, який повністю співпадає із заявленим позивачем та становить 20358,42 грн. Також, судом здійснений власний розрахунок 3% річних, який повністю співпадає із заявленими позивачем та становить 2592,50 грн.

5.5. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження понесення цих судових витрат позивачем долучені:

- копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АА №1148433 від 04.10.2022, в якому зазначається, що адвокат Мартинов Кирило Віталійович на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2022 №02/02 представляє інтереси позивача в Господарському суді Київської області;

- копія рахунку на оплату №04/10-1 від 04.10.2022 за послуги з надання правової допомоги при підготовці матеріалів позову та супроводженню в Господарському суді Київської області справи про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на суму 7000,00 грн.;

- копія квитанції КС02-РСМ8-649Р-59АТ від 04.10.2022 про оплату рахунку №04/10-1 від 04.10.2022.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18 зазначено таке: «Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.».

Також у даній постанові зазначено: «Також Верховний Суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з статтею 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

За частиною 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Зважаючи на вказане, суд зауважує, що позивачем не долучений до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, що укладений між ним та адвокатом, хоча в наданому суду ордері та рахунку на оплату зауважено, що воні складені на підставі договору про надання правової допомоги №02/02 від 02.02.2022.

Відтак, зважаючи на вищезазначені вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та правові висновки Верховного Суду, відсутність у суду договору про надання правової допомоги, що укладений між стороною справи та адвокатом, унеможливлює включення судом будь-яких витрат сторони на отримання правової допомоги адвоката до судових витрат у справі, як необгрунтованих та з огляду на неможливість перевірки судом критерію реальності адвокатських витрат, оскільки порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висовку що заявлена сума на відшкодування витрат позивача на правову (правничу) допомогу не обгрунтована та не підлягає включенню до судових витрат у справі та відповідному розподілу між сторонами.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

7. Розподіл судових витрат

Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, що сплачений позивачем за подання позову до господарського суду, покладається на відповідача у повному розмірі, витрати позивача на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем у повному розмірі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 126, 129, 232, 237, 238, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. №1703/22 від 07.10.2022) Фізичної особи-підприємця Пономаренка Едуарда Станіславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ) про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ) на користь Фізичної особи-підприємця Пономаренка Едуарда Станіславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 148518,000 грн. (сто сорок вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень) заборгованості за договором про закупівлю послуг від 24.06.2021 №15/26, 2592,50 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні п`ятдесят копійок) 3% річних, 20358,42 грн. (двадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сорок дві копійки) інфляційних втрат, 2572,03 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві гривні три копійки) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06.04.2023.

Суддя С.О. Саванчук