РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2023Справа № 910/11893/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Степанець Є.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 438 275,92 грн,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Ловінської С.С.;

представника відповідача: Михалевича М.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - Товариство) 21 737,76 грн, з яких: 5 786,90 грн - невиплачені їй дивіденди за 2007, 2010 та 2018 роки, 2 532,81 грн - три проценти річних, 13 418,05 грн - інфляційні втрати, нараховані на суми невиплачених дивідендів за 2007, 2010 та 2018 роки та несвоєчасно виплачених дивідендів за 2011-2014 роки. Також у своєму позові ОСОБА_1 просила суд стягнути з Товариства невиплачені дивіденди її померлого чоловіка - ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є позивач, у загальному розмірі 416 538,16 грн, з яких: 172 163,58 грн - невиплачені дивіденди за 2007, 2010-2013, 2018 роки, 35 368,30 грн - три проценти річних та 209 006,28 грн - інфляційні втрати, нараховані на суми невиплачених дивідендів за вказані роки.

В обґрунтування своєї позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником 84 простих іменних акцій Товариства й 1 281 простих іменних акцій її померлого чоловіка, спадкоємцем якого вона є, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 5 вересня 2019 року, зареєстрованим у реєстрі за № 9/2019 (спадкова справа № 1189). Проте Товариство всупереч приписам чинного законодавства належні їй та її чоловіку дивіденди за вказані роки у визначні строки не виплатило, окрім сплачених 13 січня 2022 року їй дивідендів за 2011-2013 роки та 2014 рік на загальну суму 7 334,07 грн. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на положення Закону України "Про господарські товариства", Закон України "Про акціонерні товариства" та статтю 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просила суд стягнути з відповідача на її користь вищезазначені суми невиплачених дивідендів, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала заяву про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 8 листопада 2022 року в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено, позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків.

21 листопада 2022 року на електронну адресу суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 листопада 2022 року відкрито провадження в справі № 910/11893/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 грудня 2022 року.

12 грудня 2022 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від вказаної дати про розгляд справи без його участі.

22 грудня 2022 року через загальний відділ діловодства суду Товариство подало відзив на позов від вказаної дати № 01/01/07/963, у якому визнало той факт, що ОСОБА_1 дійсно належать 84 простих іменних акцій відповідача та вказало, що за спірні роки позивачу підлягали до виплати дивіденди у загальному розмірі 13 120,96 грн, з яких: 1 821,04 грн - за 2007 рік, 1 168,27 грн - за 2010 рік, 3 159,66 грн - за 2011 рік, 2 067,96 грн - за 2012 рік, 274,89 грн - за 2013 рік, 1 831,55 грн - за 2014 рік та 2 797,59 грн - за 2018 рік. 7 334,06 грн дивідендів за 2011-2013 роки та 2014 рік були повністю виплачені позивачу 13 січня 2022 року. У той же час, виплата дивідендів за 2018 рік не відбулася внаслідок неправомірного, на думку відповідача, відхилення Публічним акціонерним товариством "Національний депозитарій України" (далі - Депозитарій) розпоряджень Товариства про виплату доходів/сум за цінними паперами, а направлена на виплату сума чистого прибутку була повернута відповідачу. Водночас Товариство заперечило проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь дивідендів, які належали ОСОБА_2 , посилаючись на те, що остання не надала належних доказів на підтвердження її прав на вказані цінні папери та прав на отримання цих дивідендів на момент звернення до суду. Доказів відкриття рахунку у цінних паперах щодо 1 281 успадкованих акцій позивач не надав і на час складання переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за 2018 рік, за позивачем обліковується лише її 84 акції. Також відповідач зазначив про відсутність правових підстав для нарахування компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України.

22 грудня 2022 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 2 лютого 2023 року.

У той же день після закінчення підготовчого засідання через загальний відділ діловодства суду відповідач подав заяви про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення дивідендів за: 2007 рік, 2010 рік, 2011-2013 роки, а також у частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму дивідендів за 2014 рік.

24 січня 2023 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив від вказаної дати, а також клопотання про проведення підготовчого засідання без її участі. У своїй заяві по суті спору позивач навів свої доводи та аргументи на спростування правової позиції відповідача, а також просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності та повністю задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 лютого 2023 року.

14 лютого 2023 року на електронну адресу суду від представниці позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2023 року вказане клопотання повернуто заявнику без розгляду в зв`язку з порушенням заявником порядку, встановленого Кодексом для його подачі.

22 лютого 2023 року на електронну адресу суду від представниці позивача надійшло клопотання від 21 лютого 2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому остання також просила суд поновити строк на звернення до суду із вказаним клопотанням.

23 лютого 2023 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від цієї ж дати про відкладення розгляду справи.

23 лютого 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали про: відмову в задоволенні клопотання представниці позивача про поновлення процесуального строку для подачі клопотання від 21 лютого 2023 року та про відкладення судового засідання на 23 березня 2023 року.

10 березня 2023 року на електронну адресу суду від представниці ОСОБА_1 надійшло клопотання від вказаної дати, в якому остання просила суд проводити призначене на 23 березня 2023 року судове засідання в цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 березня 2023 року вказане клопотання позивача задоволено.

У судовому засіданні 23 березня 2023 року позивач та її представник підтримали вимоги, викладені у позовній заяві й відповіді на відзив, та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 84 акцій Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ВАТ "Укрнафта"), яке у 2011 році змінило свій тип та назву на Приватне акціонерне товариство "Укрнафта", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки Відкритого акціонерного товариства "Фінансова компанія "Укрнафтогаз" (далі - ВАТ "ФК "Укрнафтогаз") з реєстру власників іменних цінних паперів. Вказана обставина також визнається відповідачем у поданому ним відзиві та інших його заявах.

Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Укрнафта", оформлене протоколом від 26 січня 2010 року № 18, вирішено: 100% отриманого за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2007 році чистого прибутку, що складає 1 237 946 000,00 грн, розподілити наступним чином: 1 237 494 598,20 грн спрямувати на виплату дивідендів, 451 401,80 грн спрямувати на розвиток товариства; розмір дивідендів, що припадає на 1 акцію, становить 22,82 грн; виплата дивідендів за 2007 рік акціонерам здійснюється у період з 29 січня 2010 року по 1 серпня 2011 року.

Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Укрнафта", оформленим протоколом від 25 лютого 2011 року № 20: затверджено порядок розподілу прибутку, отриманого ВАТ "Укрнафта" за 2010 рік у розмірі 2 646 287 000,00 грн, з яких: 793 905 386,40 грн, що складають 30,00073 % від суми чистого прибутку, отриманого товариством за 2010 рік, спрямовано на виплату дивідендів, 1 852 381 613,60 грн - спрямовано на поповнення обігових коштів та технічне переобладнання; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, затверджено в сумі 14,64 грн; строк для виплати дивідендів за 2010 рік встановлено з 1 березня 2011 року по 31 грудня 2011 року.

Рішенням загальних зборів Товариства, оформленим протоколом від 10 жовтня 2014 року № 22, затверджено порядок розподілу прибутку, отриманого відповідачем за 2011-2013 роки. За 2011 рік: 2 181 612 957, 30 грн, що складає 99,99 % чистого прибутку, вирішено направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 40,23 грн, решту чистого прибутку вирішено направити на розвиток Товариства; строк для виплати дивідендів встановлено з 20 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року. За 2012 рік: 1 427 836 668,30 грн, що складає 99,98% чистого прибутку, вирішено направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26,33 грн, решту чистого прибутку вирішено направити на розвиток Товариства; виплату дивідендів визначено здійснити у строк з 20 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року. За 2013 рік: 189 799 785,00 грн, що складає 99,95% чистого прибутку, вирішено направити на виплату дивідендів акціонерам; розмір дивідендів, який припадає на одну акцію, становить 3,50 грн, решту чистого прибутку вирішено направити на розвиток Товариства; виплату дивідендів погоджено здійснити у строк з 20 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року.

Рішенням загальних зборів Товариства, оформленим протоколом від 22 липня 2015 року № 23, затверджено порядок розподілу прибутку, отриманого відповідачем за 2014 рік: вирішено направити на виплату акціонерам 100 % або максимально наближений до 100 %, але не менше ніж 99,9 %, розмір чистого прибутку Товариства за 2014 рік за даними річної звітності, підтвердженої аудиторським висновком; дивіденди на одну акцію становлять 23,32 грн; строк для виплати дивідендів: з 3 серпня 2015 року по 3 жовтня 2015 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Підпунктом 167.5.2 пункту 167.5 статті 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено ставку податку в розмірі 5% для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування).

Відповідно до підпункту 170.5.1 пункту 170.5 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів, крім випадків, зазначених у підпункті 165.1.18 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу, є емітент корпоративних прав або за його дорученням інша особа, яка здійснює таке нарахування.

Судом враховано, що згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статті 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Отже, судом встановлено, що за 2007 рік, 2010-2014 роки ОСОБА_1 , як власнику 84 акцій відповідача, підлягали виплати дивіденди в загальному розмірі 10 323,37 грн, з яких: за 2007 рік: 1 821,04 грн (з розрахунку 22,82 грн на одну акцію х 84 акцій (1 916,88 грн) та з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (95,84 грн); за 2010 рік: 1 168,27 грн (з розрахунку 14,64 грн на одну акцію х 84 акцій (1 229,76 грн) та з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (61,49 грн); за 2011 рік: 3 159,66 грн (з розрахунку 40,23 грн на одну акцію х 84 акції (3 379,32 грн), з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (168,97 грн) та 1,5% військового збору (50,69 грн); за 2012 рік: 2 067,96 грн (з розрахунку 26,33 грн на одну акцію х 84 акції (2 211,72 грн), з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (110,59 грн) та 1,5 % військового збору (33,18 грн); за 2013 рік: 274,89 грн (з розрахунку 3,50 грн на одну акцію х 84 акції (294,00 грн) з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (14,70 грн) та 1,5 % військового збору (4,41 грн); за 2014 рік: 1 831,55 грн (з розрахунку 23,32 грн на одну акцію х 84 акції (1 958,88 грн) з урахуванням утриманих 5 % податку з доходів фізичних осіб (97,94 грн) та 1,5% військового збору (29,38 грн).

Рішенням загальних зборів акціонерів Товариства, оформленим протокол від 18 травня 2021 року № 31, вирішено: 1 931 619 526,20 грн - частина чистого прибутку, що складає 30% чистого прибутку товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком, направити на виплату дивідендів за простими акціями; решту чистого прибутку товариства за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку; затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями Товариства за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн; нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на одну просту акцію, затвердити у розмірі 35,62 грн; виплату дивідендів здійснити у строк з 15 травня 2021 року по 17 листопада 2021 року.

Отже, за 2018 рік акціонеру ОСОБА_1 підлягали виплати дивіденди в загальному розмірі 2 797,60 грн (з розрахунку 35,62 грн на одну акцію х 84 акцій (2 992,08 грн) з урахуванням утриманих 5% податку з доходів фізичних осіб (149,60 грн) та 1,5% військового збору (44,88 грн).

2 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 1 грудня 2021 року, в якій просила останнього виплатити їй дивіденди, починаючи з 2007 року, як власнику 84 простих іменних акцій Товариства та успадкованих 1 281 простих іменних акцій Товариства, що належали її чоловікові - ОСОБА_2 .

Листом від 17 грудня 2021 року № 01/01/08/05-02/03/374 відповідач відмовив позивачу у виплаті дивідендів за 2007 та 2010 роки, посилаючись на сплив строку для їх сплати. Неможливість виплати дивідендів за 2018 рік Товариство обґрунтувало недоліками чинного законодавства. Також у цьому листі відповідач вказав, що віднайшов можливість виплатити належні ОСОБА_1 дивіденди за 2011-2014 роки у загальному розмірі 7 334,07 грн.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що дивіденди за 2011-2014 роки в загальному розмірі 7 334,07 грн були отримані нею від Товариства поштовим переказом 13 січня 2022 року. Вказана обставина також визнається й самим відповідачем.

Таким чином, ОСОБА_1 , як власниці 84 акцій відповідача, невиплаченими залишилися дивіденди: за 2007 рік у розмірі 1 821,04 грн, за 2010 рік - 1 168,27 грн та за 2018 рік - 2 797,60 грн. Проте ОСОБА_1 у своєму позові просила суд стягнути на її користь дивіденди за 2018 рік у розмірі 2 797,59 грн.

Згідно з абзацом 1 частини 2 та абзацом 1 частини 3 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) виплата дивідендів за акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Згідно з приписами частини 4 статті 30 Закону для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради, передбаченим першим реченням цієї частини, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття такого рішення наглядовою радою. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями оператора організованого ринку капіталу (операторів організованих ринків капіталу), на якому (яких) акції такого товариства допущені до торгів.

Акціонерні товариства, інші, ніж зазначені в абзаці першому цієї частини, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснюють виплату дивідендів через депозитарну систему України або безпосередньо акціонерам. Спосіб виплати дивідендів визначається відповідним рішенням загальних зборів акціонерів (абзац 2 частини 5 статті 30 Закону).

Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів, у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.

У своєму відзиві Товариство визнало те, що позивачу підлягали виплаті дивіденди: за 2007 рік - 1 821,04 грн, за 2010 рік - 1 168,27 грн.

Також відповідач зазначив, що виплата дивідендів за 2018 рік не відбулася внаслідок неправомірних, на його думку, дій Депозитарія, що полягали у безпідставному відхиленні розпоряджень відповідача на виплату дивідендів за вказаний рік.

Однак вказані заперечення відповідача є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням від 22 грудня 2021 року № 01/01/13/05/02-02-213, яке було відхилено відповідачем 23 грудня 2021 року та 29 грудня 2021 року, та розпорядженням від 11 лютого 2022 року № 01/01/13/05/02-02-262 позивач наказав відповідачу здійснити виплату доходів за результатами діяльності у 2018 році в повному обсязі та перерахувати дані дивіденди на відповідні рахунки депозитарних установ/депозитаріїв-кореспондентів для наступної виплати (перерахування) власникам цінних паперів.

Згідно з розпорядженням від 22 грудня 2021 року № 01/01/13/05/02-02-213 мало б бути перераховано дивіденди на загальну суму 30 072 756,24 грн, а за розпорядженням від 11 лютого 2022 року № 01/01/13/05/02-02-262 - 12 408 534,48 грн.

Судом встановлено, що вказані суми чистого прибутку за результатами 2018 року були перераховані Депозитарію, що підтверджується копіями платіжних доручень: від 23 грудня 2021 року № 19389-П21 та від 11 лютого 2022 року № 2875-П22.

Разом із тим, відповідач відмовив у взятті до виконання вищезазначених розпоряджень позивача що підтверджується листами-відмовами від 23 грудня 2021 року № 0247ECCB-F48C-4EE1-93DF-08D9C60869A3, від 29 грудня 2021 року № E3477E37-AF81-4AEB-52D9-08D9CA8C0C3E та від 11 лютого 2022 року № D8A73EBD-AD53-4437-A12B-08D9ED28DF2E.

Копії усіх вищезазначених документів містяться в матеріалах цієї справи.

Послідовність дій акціонерного товариства, професійних учасників депозитарної системи України, депозитаріїв-кореспондентів, номінальних утримувачів з виплати акціонерним товариством дивідендів, порядок та строки перерахування дивідендів особам, які мають право на отримання дивідендів, визначає "Порядок виплати акціонерним товариством дивідендів", затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12 квітня 2016 року № 391 (далі - Порядок).

Згідно з абзацами 3-5 пункту 1 частини 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку для виплати дивідендів товариство перераховує на грошовий рахунок Депозитарію в Національному банку України суму дивідендів у повному обсязі або частками, якщо це передбачено рішенням загальних зборів або наглядової ради товариства. У випадку перерахування Депозитарію дивідендів частками товариство зазначає про це у розпорядженні про виплату дивідендів, яке надається Депозитарію. У разі отримання Депозитарієм розпорядження товариства про виплату дивідендів, яке містить інформацію про таку виплату частками, та перерахування коштів для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску, Депозитарій відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження.

У спірних розпорядженнях зазначено, що вказані в них суми були передбачені для виплати дивідендів у повному обсязі.

Разом із тим, суми чистого прибутку за 2018 рік, які мали б бути перераховані відповідно до вказаних розпоряджень, та суми, які були визначені відповідним рішенням загальних зборів відповідача, є різними.

Якщо у розпорядженні зазначено, що дивіденди виплачується в повному обсязі, то вказана у них сума мала б дорівнювати 1 931 619 526,20 грн. Якщо в розпорядженні зазначена інша сума, то вважається, що чистий прибуток виплачується частинами, і в такому випадку повинен бути збережений принцип пропорційності виплати дивідендів всім акціонерам, які мають право на їх отримання.

У той же час, зі змісту рішення загальних зборів відповідача, оформленого протоколом від 18 травня 2021 року № 31, вбачається, що статутний капітал позивача становить 13 557 127,50 грн та поділяється на 54 228 510 штук простих іменних акцій, кількість привілейованих акцій - 0.

Також зі змісту вказаного рішення вбачається, що загальна чисельність акціонерів, яким позивач мав сплатити дивіденди за 2018 року рік, становила 13 182 особи.

Вибірковість виплати чистого прибутку за результатами 2018 року акціонерам через певні депозитарні установи підтверджується також розрахунками нарахування цих дивідендів.

Таким чином, вказані розпорядження Товариства не відповідають приписам статті 30 Закону та Порядку, оскільки ці розпорядження були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі не всім акціонерів Товариства.

Також слід зазначити, що спірні розпорядження були вже здійснені поза межами строку, визначеного загальними зборами для виплати дивідендів за 2018 рік.

Отже, відмови Депозитарія у взятті до виконання вказаних розпоряджень відповідача були обґрунтованими та відповідали приписам Закону, Порядку, а відтак заперечення Товариства про неможливість здійснення виплати дивідендів за 2018 рік внаслідок неправомірних дій Депозитарія є необґрунтованими. Крім того, такі відмови Депозитарія не звільняють відповідача від обов`язку виплатити акціонерам належні їм дивіденди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь, як власника 84 акцій відповідача, дивідендів у загальному розмірі 5 786,90 грн, з яких: за 2007 рік - 1 821,04 грн, за 2010 рік - 1 168,27 грн та за 2018 рік - 2 797,59 грн.

У матеріалах справи містяться заяви Товариства про застосування позовної давності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 1 листопада 2022 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 статті 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

При цьому, чинне законодавство не встановлює спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення несплачених дивідендів.

Отже, до вимог про стягнення дивідендів застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом із тим, абзацами 1-2 частини 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так як у рішеннях загальних зборів акціонерів відповідача чітко визначені часові межі, протягом яких Товариство зобов`язане виплатити акціонерам дивіденди, отримання коштів саме у вказані терміни є правом акціонера відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЦК України та пункту 2 частини 1 статті 25 Закону, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача.

Невиплата акціонерним товариством дивідендів у строки, що визначені рішеннями загальних зборів акціонерів, дає підстави таким акціонерам вимагати у товариства виконання відповідного зобов`язання відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК, у тому числі в судовому порядку.

Відтак, враховуючи положення статті 256 та частини 4 статті 261 ЦК України, позовна давність починає перебіг з моменту, коли закінчився строк виплати дивідендів, встановлений рішеннями загальних зборів акціонерів Товариства.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 253 України ЦК передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини 1 статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

З урахуванням зазначеного, перебіг позовної давності для стягнення акціонером дивідендів з Товариства починається з наступного дня після закінчення встановленого рішенням загальних зборів терміну виплати таких дивідендів.

Подібні висновки зроблені в постановах Верховного Суду: від 25 травня 2022 року у cправі № 910/7126/20, від 28 листопада 2019 року у справі №910/4040/19, від 5 березня 2020 року у справі № 910/5725/19, від 11 серпня 2020 року у справі №910/13193/19.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо сплати дивідендів Товариством позивачу сплив за 2007 рік - 2 серпня 2014 року, за 2010 рік - 1 січня 2015 року, за 2011-2013 роки - 11 квітня 2018 року, за 2014 рік - 4 жовтня 2018 року.

Разом із тим, у своїй відповіді на відзив від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 просила суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. В обґрунтування свого клопотання вона вказала, що відповідач не повідомив її у встановленому законом порядку про проведення вказаних загальних зборів акціонерів та про прийняті на них рішення, зокрема, про виплату дивідендів.

Згідно з частиною 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Усталеною позицією Верховного Суду є те, що порушення акціонерним товариством обов`язку щодо персонального повідомлення акціонера про загальні збори, на яких вирішувалося питання щодо виплати дивідендів, є поважною причиною пропуску строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 910/15324/19 та від 11 серпня 2020 року у справі №910/13193/19.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення ОСОБА_1 , як акціонера Товариства, про вказані прийняті загальними зборами рішення, у тому числі щодо порядку, розміру та строків виплати дивідендів.

Таким чином, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача дивідендів є обґрунтованими та підлягають задоволенню у загальному розмірі 5 786,90 грн, з яких: за 2007 рік - 1 821,04 грн, за 2010 рік - 1 168,27 грн та за 2018 рік - 2 797,59 грн.

У зв`язку з несплатою та несвоєчасною сплатою належних ОСОБА_1 дивідендів, остання також просила суд стягнути з відповідача 2 532,81 грн трьох процентів річних та 13 418,05 грн інфляційних втрат, з яких: 614,10 грн - три проценти річних та 4 024,59 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 2 серпня 2011 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2007 рік у розмірі 1 821,04 грн; 379,30 грн - три проценти річних та 2 588,99 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 листопада 2012 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2010 рік у розмірі 1 168,27 грн; 1 115,62 грн - три проценти річних та 5 198,29 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 11 квітня 2015 року по 12 січня 2022 року на суму несвоєчасно виплачених дивідендів за 2011-2013 роки у розмірі 5 502,51 грн; 344,48 грн - три проценти річних та 1 198,94 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 6 жовтня 2015 року по 12 січня 2022 року на суму несвоєчасно виплачених дивідендів за 2014 рік у розмірі 1 831,55 грн; 79,31 грн - три проценти річних та 407,24 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 18 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2018 рік у розмірі 2 797,59 грн.

У своєму відзиві Товариство заперечувало щодо нарахування вказаних сум компенсаційних виплат, вказавши, що виплата дивідендів не є договірним зобов`язанням, а тому відсутні підстави для нарахування вказаних сум на підставі статті 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Оскільки зобов`язання зі сплати дивідендів є грошовим зобов`язанням, тому на нього поширюється дія положень статті 625 ЦК України, а відтак заперечення відповідача щодо такого нарахування є необґрунтованими.

Враховуючи те, що судом визнано поважними причини пропуску позовної давності про стягнення належних ОСОБА_1 сум дивідендів, тому строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказані суми дивідендів, також підлягає поновленню на підставі частини 5 статті 267 ЦК України.

У той же час, суд зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду: від 10 квітня 2018 року № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року № 918/117/18, від 30 січня 2019 року № 905/2324/17, від 13 лютого 2019 року № 924/312/18.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до Господарського суду міста Києва 11 листопада 2022 року, а дивіденди за 2011-2014 роки в загальному розмірі 7 334,07 грн були отримані позивачем поштовим переказом 13 січня 2022 року.

З урахуванням наведеного, судом здійснено перерахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат й встановлено, що обґрунтованими сумами цих компенсаційних є: 831,68 грн трьох процентів річних та 3 162,26 грн інфляційних втрат, з яких: 163,44 грн - три проценти річних та 802,46 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 листопада 2019 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2007 рік у розмірі 1 821,04 грн; 104,86 грн - три проценти річних та 514,81 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 листопада 2019 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2010 рік у розмірі 1 168,27 грн; 363,17 грн - три проценти річних та 846,94 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 листопада 2019 року по 12 січня 2022 року на суму несвоєчасно виплачених дивідендів за 2011-2013 роки у розмірі 5 502,51 грн; 120,88 грн - три проценти річних та 281,91 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 листопада 2019 року по 12 січня 2022 року на суму несвоєчасно виплачених дивідендів за 2014 рік у розмірі 1 831,55 грн; 79,33 грн - три проценти річних та 716,14 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 18 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року на суму невиплачених дивідендів за 2018 рік у розмірі 2 797,59 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у вищезазначених розрахованих судом сумах, а у задоволенні вимог про стягнення 1 701,13 грн трьох процентів річних та 10 255,79 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Також у своєму позові ОСОБА_1 просила суд стягнути з Товариства 172 163,58 грн заборгованості по виплаті дивідендів за 2007, 2010-2013, 2018 роки, що належали її чоловікові - ОСОБА_2 , який мав 1 281 простих іменних акцій. Ці акції успадковані позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 5 вересня 2019 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1189 (спадкова справа № 9/2019). Копія зазначеного свідоцтва міститься в матеріалах справи.

Зі змісту вказаного документа вбачається, що ОСОБА_1 набула у спадок від свого чоловіка - ОСОБА_2 , 1 281 штук простих іменних акцій Товариства, які станом на 11 вересня 2019 року належали ОСОБА_2 згідно з випискою про стан рахунку в цінних паперах, виданою ПрАТ "ФК "Укрнафтогаз". У цьому ж свідоцтві зазначено, що воно є підставою для зарахування цінних паперів на рахунок власника у зберігача.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За частиною 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

За частиною 1 статтею 197 ЦК України до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Закон України "Про депозитарну систему України" визначає правові засади функціонування депозитарної системи України, встановлює порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними у системі депозитарного обліку цінних паперів, а також порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів.

Згідно з пунктами 13, 14 частини 1 статті 1 Закону України "Про депозитарну систему України" права на цінні папери - це речові права на цінні папери (право власності, інші визначені законом речові права); права за цінними паперами - це права, що виникають із зобов`язання емітента за розміщеними ним цінними паперами (право на участь у загальних зборах акціонерів, право на отримання доходу, інші права, визначені законом та/або рішенням емітента).

Набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених комісією (абзац 1 частини 1 статті 4 вказаного закону).

За частиною 1 статті 5 Закону України "Про депозитарну систему України" рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства. Депозитарна установа може відкрити депоненту цінних паперів декілька рахунків у цінних паперах депонента.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про депозитарну систему України" облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами, Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах (абзац 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України").

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про депозитарну систему України" в установлених законодавством випадках реалізація прав за емісійними цінними паперами здійснюється на підставі реєстру власників іменних цінних паперів, складення якого здійснює Центральний депозитарій.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня відповідна виписка з рахунка в цінних паперах, яка б свідчила про те, що на момент звернення з цим позовом саме ОСОБА_1 має права за цінними паперами - 1 281 акцією її померлого чоловіка ОСОБА_2 . Крім того, у поданому позивачем свідоцтві на право спадщину та інших документах, які наявні в матеріалах справи, відсутня інформація про те, що до ОСОБА_1 перейшли права на невиплачені за вказаними акціями дивіденди.

Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про стягнення 172 163,58 грн невиплачених дивідендів є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення вказаних коштів, тому похідні вимоги позивача про стягнення 35 368,30 грн трьох процентів річних та 209 006,28 грн інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму, також не підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 14 886,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ловінською Світланою Степанівною було укладено договір про надання правових послуг, за умовами якого остання зобов`язався надавати позивачу правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином, а позивач - оплатити надані послуги та фактичні витрати.

Згідно з розділом 2 вказаного правочину оплата за надані послуги проводиться за домовленістю сторін, що може бути оформлено додатком до цього договору або шляхом погодження рахунку чи підписанням акта виконаних робіт і проводиться у готівковій або безготівковій формах. Клієнт відшкодовує фактично понесені витрати адвоката при виконанні зобов`язань за вказаним правочином.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено додаткову угоду від 1 грудня 2021 року № 1 до вказаного договору, якою узгоджено вартість послуг адвоката.

Також судом встановлено, що 28 жовтня 2022 року між сторонами підписано акт виконаних робіт, за яким адвокат надала позивачу професійну правничу допомогу на суму 14 886,00 грн.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що всього адвокатом було витрачено 15 годин роботи, вартість однієї години - 992,40 грн.

На підтвердження того, що Ловінська С.С. є адвокатом, Вороняк М.В. до її позовної заяви було долучено копії: відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27 вересня 2006 року № 1218, а також ордер від 10 лютого 2022 року серії ВС № 1095186, що підтверджують повноваження вказаного адвоката на представництво інтересів позивача в суді.

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги часткове задоволення пред`явлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що обґрунтований розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката, які покладаються на Товариство, складає 332,20 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по виплаті дивідендів за 2007, 2010, 2018 роки у розмірі 5 786 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 90 коп., 831 (вісімсот тридцять одну) грн 68 коп. трьох процентів річних, нарахованих за прострочення виплати дивідендів за 2007, 2010, 2018 роки, 3 162 (три тисячі сто шістдесят дві) грн 26 коп. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виплати дивідендів за 2007, 2010, 2018 роки, 146 (сто сорок шість) грн 71 коп. судового збору, а також 332 (триста тридцять дві) грн 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 4 квітня 2023 року.

СуддяЄ.В. Павленко