РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2023Справа № 910/470/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ"

про стягнення 529 753,92 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ" (далі - позивач, ТОВ "МЛК КИЇВ") звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" (далі - відповідач, ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ") про стягнення 529 753,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № П 7196 від 10.06.2019 (далі - Договір) щодо здійснення оплати за поставлений товар у період з 23.11.2021 до 22.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву ТОВ МЛК КИЇВ" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/470/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

20.01.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, відповідно до якого позивачем на виконання ухвали суду від 16.01.2023 надано докази часткової оплати відповідачем у розмірі 603 607,03 грн за товар, поставлений на підставі Договору. Клопотання позивача судом задоволене.

13.02.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд долучити до матеріалів справи платіжне доручення № 637767 від 19.01.2023 на суму 508 853,01 грн з відміткою АТ "Креді Агріколь Банк", відмовити повністю у задоволенні позовних вимог у справі № 910/470/23.

За змістом поданого відзиву на позовну заяву відповідач також клопотав про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за товар, поставлений у період з 23.11.2021 по 22.02.2022 згідно Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ" (далі - постачальник, позивач, ТОВ "МЛК КИЇВ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" (далі - покупець, відповідач, ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ") укладено Договір поставки № П 7196 (далі - Договір поставки № П 7196 від 10.06.2019 або Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставляти покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад покупця (далі - об`єкт покупця) продукцію, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати продукцію, перелічену в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та замовлену в обсягах і на умовах, передбачених цим Договором (далі - товар). Постачальник погоджується на заповнення форми специфікації покупця. Замовлення здійснюються покупцем за його необхідністю та покупець не може бути змушений здійснювати примусове замовлення товару. Замовлення товару є правом, а не обов`язком покупця. Точний обсяг і асортимент товарів, що придбаються покупцем, визначаються в замовленнях покупця на придбання окремих партій товарів (далі - замовлення).

Згідно з п. 2.1 Договору вартість (ціна) Договору складається з загальної суми товарів, придбаних у постачальника за даним Договором та за цінами згідно Специфікації.

Відповідно до п. 3.1 Договору узгоджено, що постачальник не є товаровиробником агропромислового комплексу і згоден на оплату поставлених покупцю товарів з відстрочкою 35 календарних днів з дати прийому товару за наявності належним чином заповненої товарної накладної, але не раніше першого четверга, що слідує за датою спливу строку платежу. Якщо такий четвер припадає на вихідний/ святковий день, то вищезазначений платіж здійснюється на найближчий четвер, що слідує за ним.

Покупець оплачує товари за цінами, вказаними у накладних відповідно до Специфікації, яка діє на дату розміщення замовлення на товар, з урахуванням знижок, що надаються постачальником покупцю відповідно до цього Договору, при цьому округлення ціни товарів відбувається до двох знаків після коми (п. 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.5 Договору оплата товарів здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, визначений в даному Договорі.

Пунктом п. 5.1 Договору узгоджено, що постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товари у відповідності із замовленням, розмішеним покупцем і підтвердженим постачальником. Замовлення здійснюються покупцем за його необхідністю, та покупець не може бути змушений здійснювати примусове замовлення товару.

Замовлення вважається повністю виконаним у випадку, якщо в результаті прийому товару на об`єкті покупця, визначена повна відповідність прийнятого покупцем товару між підтвердженим замовленням, товарною накладною та фактичною поставкою товару (п. 5.5 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору вважається, що постачальник поставив товар, якщо він доставив товари, згідно замовлення, точно в строк на об`єкт покупця, зазначений ним в замовленні і якщо в результаті прийому товарів була встановлена повна відповідність доставлених товарів умовам замовлення і цього Договору. Постачальник гарантує поставку товару з присутністю представника, що має повноваження підписувати Акт невідповідності.

Відповідно до п. 6.2 Договору, момент прийому товарів у накладній на товари, складеній в паперовому вигляді, підтверджується відповідною відміткою покупця в накладній на товари, що містить дату та час прийому товарів, які були поставлені. У випадку невідповідності поставленого товару замовленню покупець складає та підписує Акт невідповідності в паперовому вигляді. Про складання Акту невідповідності робиться відмітка у товаросупровідних документах. З боку постачальника Акт повинен підписати його представник, відповідальний за доставку товару.

Згідно з п. 6.4 Договору право власності та ризик випадкової втрати або пошкодження товарів переходять до покупця з моменту прийому товарів покупцем.

У пунктах 10.6 та 10.7 Договору зазначено, що постачальник та покупець є платниками податку на прибуток на загальних підставах.

Відповідно до п. 10.11 Договору передбачено, що у разі порушення постачальником порядку складення податкової накладної (п. 201.1 Податкового кодексу України) та/або строку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної, передбаченого п. 10.9.1 та 10.9.2. цього Договору, постачальник погоджується з тим, що покупець має право оплатити поставлений товар лише після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних без застосування будь-яких штрафних санкцій до покупця зі сторони постачальника за недотримання строків оплати. В такому разі оплата за поставлені товари здійснюється покупцем в перший четвер, який слідує за датою реєстрації постачальником відповідної податкової накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Якщо такий четвер припадає на вихідний/ святковий день, то вищезазначений платіж здійснюється на найближчий четвер, що слідує за ним.

Відповідно до п. 18.1 Договору даний Договір діє з дати підписання по 31.12.2019 включно, а в частині виконання зобов`язань сторонами - до повного і належного їх виконання.

Як зазначив позивач, ним на виконання зобов`язань за Договором у період з 23.11.2021 до 22.02.2022 поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 154 072,52 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними до них, перелік яких наведено у позовній заяві.

Враховуючи оформлені сторонами Акти невідповідності на загальну суму 20 711,57 грн, перелік яких наведено у позовній заяві, позивач вказав, що відповідачем прийнято без зауважень і претензій товар на суму 1 133 360,95 грн, (1 154 072,52 грн - 20 711,57 грн = 1 133 360,95 грн).

Позивач зазначив, що за умовами п. 3.1 Договору термін оплати за поставлений позивачем відповідачу товар є таким, що настав. Проте, відповідачем було здійснено лише часткову оплату за поставлений товар у загальній сумі 603 607,03 грн (395 392,48 грн та 208 214,55 грн).

Отже, за розрахунком позивача станом на момент підписання позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становила 529 753,92 грн (1 133 360,95 грн - 603 607,03 грн = 529 753,92 грн).

12.07.2022 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 12/1 від 12.07.2022 про сплату заборгованості за Договором поставки № П 7196 від 10.06.2019, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, накладної АТ "УКРПОШТА" від 12.07.2022.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача 529 753,92 грн заборгованості за Договором поставки № П 7196 від 10.06.2019.

Заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що здійснив оплату за прийнятий товар у сумі 508 853,01 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 637767 від 19.01.2023, поданим разом із відзивом на позовну заяву.

Відповідач також звернув увагу, що ним не прийнято товар на загальну суму 22 250,85 грн, що підтверджується укладеними між сторонами актами невідповідності до товарних/видаткових накладних, а саме: Акт невідповідності № А від 14.12.2021 на суму 706,80 грн до видаткової накладної № 2839 від 14.12.2021; Акт невідповідності № А від 28.12.2021 на суму 831,60 грн до видаткової накладної № 2973 від 28.12.2021; Акт невідповідності № 104304268А від 20.01.2022 на суму 11 029,20 грн до видаткової накладної № 104 від 20.01.2022; Акт невідповідності № 138305396А від 27.01.2022 на суму 9 631,60 грн до видаткової накладної № 138 від 27.01.2022; Акт невідповідності № 216307627А від 10.02.2022 на суму 51,65 грн до видаткової накладної № 216 від 10.02.2022.

Відповідач послався на умови п. 10.11 Договору, згідно яких покупець має право оплатити поставлений товар лише після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. На твердження відповідача, податкові накладні на суму заборгованості, яку позивач вказує у позові, були зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних лише 22.12.2022, також, після складення Актів невідповідності не було складено коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (на суму не прийнятих товарів згідно Актів невідповідності). За таких обставин відповідач вважає, що ним не порушено умови Договору щодо оплати товару та станом на час подання відзиву на позовну заяву відповідач повністю оплатив прийнятий товар, за яким зареєстровані податкові накладні.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дані норми кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку за Договором з оплати поставленого позивачем товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № П 7196 від 10.06.2019 позивач у період з 23.11.2021 по 22.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 1 154 072,52 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (згідно переліку, наведеному у позовній заяві), які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Судом досліджено, що при зверненні з позовом до суду позивач вказав загальну суму не прийнятого відповідачем товару у загальному розмірі 20 711,57 грн, на підтвердження чого долучив до позовної заяви копії Акту невідповідності № 104304268А від 20.01.2022 на суму 11 029,20 грн, Акту невідповідності № 138305396А від 27.01.2022 на суму 9 630,72 грн, Акту невідповідності № 216307627А від 10.02.2022 на суму 51,65 грн.

Водночас, відповідач стверджує, що ним не прийнято товар на загальну суму 22 250,85 грн, що підтверджується складеними та підписаними уповноваженими представниками сторін актами невідповідності, копії яких долучено до відзиву на позовну заяву, а саме:

- Акт невідповідності № А від 14.12.2021 на суму 706,80 грн до видаткової накладної № 2839 від 14.12.2021;

- Акт невідповідності № А від 28.12.2021 на суму 831,60 грн до видаткової накладної № 2973 від 28.12.2021;

- Акт невідповідності № 104304268А від 20.01.2022 на суму 11 029,20 грн до видаткової накладної № 104 від 20.01.2022;

- Акт невідповідності № 138305396А від 27.01.2022 на суму 9 631,60 грн до видаткової накладної № 138 від 27.01.2022;

- Акт невідповідності № 216307627А від 10.02.2022 на суму 51,65 грн до видаткової накладної № 216 від 10.02.2022.

Оскільки копії екземплярів актів невідповідності № 104304268А від 20.01.2022, № 138305396А від 27.01.2022, № 216307627А від 10.02.2022, долучені позивачем до позовної заяви, не містять підпису уповноваженого представника постачальника (позивача), тоді як копії екземплярів таких актів, долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, підписані уповноваженими представниками обох сторін Договору, суд приймає у якості належних та допустимих доказів у справі саме екземпляри актів невідповідності № 104304268А від 20.01.2022, № 138305396А від 27.01.2022, № 216307627А від 10.02.2022, копії яких надані відповідачем. Крім того, судом встановлено, що відповідач не прийняв товар на суми 706,80 грн та 831,60 грн згідно актів невідповідності № А від 14.12.2021, № А від 28.12.2021, копії яких долучено до відзиву на позовну заяву.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що загальна сума товару, не прийнятого відповідачем, складає 22 250,85 грн.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідачем здійснено часткову оплату товару, поставленого позивачем згідно Договору, а саме:

17.02.2022 - 395 392,48 грн (підтверджується банківською випискою за рахунками за 17.02.2022);

17.02.2022 - 208 214,55 грн (підтверджується банківською випискою за рахунками за 17.02.2022);

19.01.2023 - 508 853,01 грн (підтверджується платіжним дорученням № 637767 від 19.01.2023).

Враховуючи сплату відповідачем 508 853,01 грн за поставлений згідно Договору 19.01.2023 після звернення позивача з позовом до суду (06.01.2023), суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі № 910/470/23 в частині стягнення заборгованості за Договором у сумі 508 853,01 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 закрито провадження у справі № 910/470/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 508 853,01 грн.

Отже, станом на дату вирішення по суті спору у справі №910/470/23 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за Договором товар складає 19 361,63 грн (1 154 072,52 грн - 22 250,85 грн - 395 392,48 грн - 208 214,55 грн - 508 853,01 грн = 19 361,63 грн).

Твердження відповідача з урахуванням п. 10.11 Договору про те, що ним не порушено умови Договору щодо оплати товару, оскільки податкові накладні були зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних лише 22.12.2022, а також після складення Актів невідповідності не було складено коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (на суму не прийнятих товарів згідно Актів невідповідності), судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з п. 16.1.4 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.178. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За змістом пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Сторони Договору узгодили такі умови та строки оплати поставлених покупцю товарів.

Відповідно до пункту 3.1 Договору узгоджено, зокрема, що постачальник згоден на оплату поставлених покупцю товарів з відстрочкою 35 календарних днів з дати прийому товару за наявності належним чином заповненої товарної накладної, але не раніше першого четверга, що слідує за датою спливу строку платежу.

Водночас, пунктом 10.11 Договору передбачено, що у разі порушення постачальником порядку складення податкової накладної (п. 201.1 Податкового кодексу України) та/або строку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної, передбаченого п. 10.9.1 та 10.9.2. цього Договору, постачальник погоджується з тим, що покупець має право оплатити поставлений товар лише після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних без застосування будь-яких штрафних санкцій до покупця зі сторони постачальника за недотримання строків оплати. В такому разі оплата за поставлені товари здійснюється покупцем в перший четвер, який слідує за датою реєстрації постачальником відповідної податкової накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Якщо такий четвер припадає на вихідний/ святковий день, то вищезазначений платіж здійснюється на найближчий четвер, що слідує за ним.

Згідно доданого до відзиву на позовну заяву Витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 1897226 від 03.02.2023 підтверджується, що податкові накладні на господарські операції з постачання товару, заборгованість за яким є предметом спору у даній справі, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 22.12.2022, що не заперечується відповідачем.

У такому разі, відповідно до умов п. 10.11 Договору, відповідач мав здійснити оплату поставленого товару в перший четвер (29.12.2022), який слідує за датою реєстрації постачальником відповідних податкових накладних (22.12.2022).

При цьому суд зазначає, що порушення постачальником (позивачем) порядку складення податкової накладної (п. 201.1 Податкового кодексу України) та/або строку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної, передбаченого п. 10.9.1 та 10.9.2. Договору, не є предметом спору у даній справі.

Зі змісту норми частини 1 статті 692 ЦК України вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, відповідно до умов Договору поставки № П 7196 від 10.06.2019 та норм частини 1 статті 530 ЦК України, обов`язок відповідача з оплати отриманого товару на момент розгляду даної справи настав.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 19 361,63 грн.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "МЛК КИЇВ" до ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" про стягнення 529 753,92 грн підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Договором поставки № П 7196 від 10.06.2019 у сумі 19 361,63 грн.

Позовні вимоги в частині заборгованості у сумі 1 539,28 грн задоволенню не підлягають, з огляду на встановлену судом загальну суму не прийнятого відповідачем товару за Договором, яка фактично є більшою, ніж стверджував позивач (22 250,85 грн - 20 711,57 грн = 1 539,28 грн).

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач зазначив про сплату судового збору у сумі 8 168,37 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Судом враховано, що за подання позову, ціна якого визначена позивачем у позовній заяві у сумі 529 753,92 грн, позивач мав сплатити 7 946,31 грн судового збору (1,5 % ціни позову), тоді як фактично сплатив 8 168,37 грн судового збору згідно платіжної інструкції № 2 від 02.01.2023, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Сума зайво сплаченого судового збору становить 222,06 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи норму п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та те, що позивач не звертався до суду із клопотанням про повернення 222,06 грн зайво сплаченого судового збору, у суду відсутні підстави для повернення позивачу судового збору у такій сумі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач сплатив суму заборгованості у розмірі 508 853,01 грн після звернення позивача з даним позовом до суду.

За таких обставин та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються: в сумі 7 923,22 грн - на відповідача, в сумі 23,09 грн - на позивача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" (Україна, 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд.15-А; ідентифікаційний код 35442481) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ" (Україна, 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 41191611) 19 361,63 грн (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят одну гривню 63 коп.) заборгованості, 7 923,22 грн (сім тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 22 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 10.04.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА