ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2023 р. Справа №921/372/22

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Желіка М.Б.

суддів Марко Р.І.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» №02-1/02 від 02.02.2023 (вх.ЗАГС.№01-05/340/23 від 02.02.2023)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 (суддя Хома С.О., повний текст ухвали 20.01.2023) про визнання додаткових кредиторських (грошових) вимог

у справі №921/372/22

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей», ідентифікаційний код 32886324,19620, Черкаська обл., Черкаський р-н, село Будище, пров. Космодем`янської Зої, будинок 5,

до боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», ідентифікаційний код 37556849, 46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. М.Кривоноса, будинок 2Б

про: відкриття провадження у справі про банкрутство (в порядку Книги третьої Кодексу України з процедур банкрутства)

за участі представників сторін:

від апелянта: Грищенко О.М. адвокат (в режимі відеоконференції)

розпорядник майна: Винниченко Ю.В. арбітражний керуючий (в режимі відеоконференції)

від боржника: не з`явився

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 у справі №921/372/22 заяву № 03-1/12 від 03.12.2022 (вх.№ 8313 від 07.12.2022) ТзОВ «Антей» про визнання додаткових кредиторських (грошових) вимог задоволено частково, визнано додаткові кредиторські (грошові) вимоги ТзОВ «Антей» на загальну суму 2 811 210,68 грн.; встановлено черговість задоволення грошових вимог кредитора: - в сумі 4962 грн.00 коп. - судовий збір за подання заяви про визнання грошових вимог - вимоги першої черги.; в сумі 2 806 248,68 грн., з яких: 1978 677,08 грн. інфляційних втрат; 419 331,60 грн. 3 % річних; 408 240,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами вимоги четвертої черги; решту додаткових кредиторських (грошових) вимог ТзОВ «Антей» відхилено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, кредитор звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить змінити ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 у справі №921/372/22 виклавши її резолютивну частину у наступній редакції: «Задоволити заяву №03-1/12 від 03.12.2022 (вх.№ 8313 від 07.12.2022) про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» із додатковими грошовими вимогами та включення до реєстру кредиторів в повному обсязі. Визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Антей» кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» із додатковими кредиторськими вимогами на загальну суму 13341760,56 грн. як кредитор першої, четвертої та шостої черг у наступному вигляді: - сума вимог першої черги 63462,00 грн.; - сума вимог четвертої черги 9557328,68 грн.; - сума вимог шостої черги 3720969,88 грн.; включити Товариство з обмеженою відповідальністю «Антей» до складу кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» із додатковими кредиторськими вимогами на загальну суму 13341760,56 грн. як кредитора першої, четвертої та шостої черг у наступному вигляді: - сума вимог першої черги 63462,00 грн.; - сума вимог четвертої черги 9557328,68 грн.; - сума вимог шостої черги 3720969,88 грн.; судові витрати покласти на боржника.»

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю «Антей» поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2022 у справі №921/372/22, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 27.02.2023, призначено розгляд справи на 01.03.2023.

01.03.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Галушко Н.А. (з 28.02.2023 по 03.03.2023).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 розгляд справи призначено на 22.03.2023.

22.03.2023 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося у зв`язку з неможливістю налаштування коректної роботи системи відеоконференцзв`язку, що підтверджується актом про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 розгляд справи призначено на 05.04.2023.

04.04.2023 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Галушко Н.А. на підставі розпорядження керівника апарату проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено до складу колегії суддів Марка Р.І.

В судовому засіданні 05.04.2023 представник апелянта надав суду пояснення щодо доводів та вимог апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задоволити у повному обсязі.

Розпорядник майна зазначив, що апеляційну скаргу кредитора підтримує, а письмову позицію щодо заявлених грошових вимог до боржника виклав у повідомленні про результат розгляду вимог кредитора, наданому суду під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Боржник явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника апелянта та розпорядника майна, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити частково, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина».

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.11.2022 відкрито провадження у справі №921/372/22 про банкрутство ТзОВ «Агроцентр-Галичина», визнано кредиторські вимоги ТзОВ «Антей» до боржника в сумі: 9 356 800,45 грн., з яких 2 700 000 грн. основного боргу, 5 800 893,57 грн. процентів за користування грошовими коштами, 855 906,86 грн. інфляційних нарахувань та 140 352,02 грн. витрат зі сплати судового збору під час звернення із позовною заявою; 24810,00 грн. судовий збір за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; кредиторські (грошові вимоги) вимоги ТзОВ «Антей» у розмірі 58 500,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого відхилено, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Винниченка Ю.В.; попереднє засідання суду призначено на 11.01.2023.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство оприлюднено 09.11.2022.

07.12.2022 ТзОВ «Антей» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання додаткових грошових вимог до боржника, зокрема, ініціюючий кредитор у справі просив визнати ТзОВ «Антей» кредитором ТзОВ «Агроцентр-Галичина» із додатковими кредиторськими вимогами на загальну суму 13 341 760,56 гривень як кредитор першої, четвертої та шостої черг у наступному вигляді:- сума вимог першої черги 63 462,00 грн.; - сума вимог четвертої черги 9 557 328,68 грн.; - сума вимог шостої черги 3 720 969,98 грн., та включити ТзОВ «Антей» до складу кредиторів ТзОВ «Агроцентр-Галичина» із додатковими кредиторськими вимогами на загальну суму 13 341 760,56 грн як кредитора першої, четвертої та шостої черг у наступному вигляді: - сума вимог першої черги 63 462,00 грн.; - сума вимог четвертої черги 9 557 328,68 грн.; - сума вимог шостої черги 3 720 969,98 грн.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що визнані ухвалою суду від 09.11.2022 вимоги ініціюючого кредитора базуються на існуванні невиконаних грошових зобов`язань боржника за рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4, в тому числі про стягнення 2 700 000,00 грн. основного боргу за договором №38К від 28.03.2014, яке залишається невиконаним. У зв`язку з цим, кредитор нарахував боржнику відсотки за користування чужими грошовими коштами, інфляційні втрати, пеню та 3% річних за період з 01.09.2017 по 08.11.2022.

Розпорядник майна арбітражний керуючий Винниченко Ю.В. у повідомленні про результат розгляду кредиторських вимог зазначив про те, що заявлені вимоги ТзОВ «Антей» визнано та включено до реєстру вимог кредиторів на загальну суму 13 341 760,56 грн, в тому числі: сума вимог першої черги 63 462,00 грн. (витрати у справі про банкрутство); сума вимог четвертої черги 9 557 328, 68 грн. (проценти за користування чужими грошовими коштами, інфляційні втрати та 3% річних); сума вимог шостої черги 3 720 969,88 грн. (пеня).

Боржник під час розгляду справи в суді першої інстанції письмово не виклав позиції щодо заявлених вимог кредитора, в судових засіданнях участі не брав.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, встановив, що додаткові кредиторські вимоги заявлено в межах строку, передбаченого ч.1 ст.45 КУзПБ, та дійшов наступних висновків:

- визнанню підлягають грошові вимоги: 1 978 677,08 грн. інфляційних втрат, 419 331,60 грн. 3 % річних (враховуючи принцип диспозитивності, оскільки кредитор заявив до визнання меншу суму 3% річних), 408 240,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2017 по 18.12.2017 (19.12.2017 дата прийняття рішення по справі №921/541/17-г/4, оскільки умовами договору не обумовлено нарахування відсотків за користування чужими коштами за кожен день прострочення, тобто умови договору щодо сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами є нечіткими);

- із врахуванням дати остаточної сплати за товар до 01 жовтня 2014 року та 6-ти місячного строку для нарахування суми пені передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, грошові вимоги в сумі 3 720 969,88 грн. пені нараховані за період за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 слід відхилити;

- витрати на оплату судового збору в сумі 4 962,00 грн. сплачені згідно квитанції від 29.07.2022 №85 відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів, а тому, грошові вимоги в сумі 4962 грн.00 коп. підлягають до визнання судом та включаються до вимог першої черги.

- грошові вимоги в сумі 58000,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого слід відхилити, оскільки ухвалою суду від 09.11.2022 кредиторські (грошові вимоги) ТзОВ «Антей» у розмірі 58000,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого вже було відхилено.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновки господарського суду, викладені в оскарженій ухвалі, не відповідають нормам чинного законодавства та сталій судовій практиці у вирішенні аналогічного роду спорів.

На переконання скаржника, суд залишив поза увагою зміст та сутність рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4, котре набрало законної сили та порушив положення ч.4 ст.75, ст.326 ГПК України, не врахував положень ст.ст. 6, 627-629 ЦК України, п.6 ст.232 ГК України та безпосередньо п.7.6 договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.03.2014, безпідставно відступив від правових висновків Верховного Суду, на які покликався кредитор.

Відтак апелянт, з покликанням на численну практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, доводить, що вказані порушення полягають у наступному:

- господарський суд не навів жодного належного та допустимого обґрунтування та правового твердження, котрі б надавали можливість встановити, допустити, припустити та стверджувати про те, що заявлені вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими та неправомірними;

- суд безпідставно вдався до застосування «правового пуризму», надмірної процесуальної формальності, не врахувавши при цьому факту виникнення та існування невиконаних грошових зобов`язань між кредитором та боржником в межах договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.03.2014 та договору поставки на умовах 100% передоплати №3П від 21.01.2015, погодження із його істотними умовами, об`ємами та розмірами поставок товару, датами настання оплати вартості товару, наявністю порушення строків здійснення розрахунків, здійсненням проведення розрахунків і порушенням строку, настання відповідальності тощо;

- процесуальна позиція господарського суду порушує принципи добросовісності та заборони суперечливої поведінки, зокрема, в одному випадку Господарський суд Тернопільської області зазначає, що мало місце існування судового спору у справі №921/541/17-г/4 про стягнення заборгованості та нарахованого розміру процентів за користування грошовими коштами та інфляційних втрат, а згодом, в межах даної справи, Господарський суд Тернопільської області приймає судове рішення, яке в оскарженій частині суперечить та спростовує раніше прийняте рішення у справі №921/541/17-г/4, окрім цього, в одному випадку суд у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання та можливості застосування до останнього відповідальності у вигляді нарахування пені, вказує на необхідність (не дивлячись на положення п.7.6. договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.03.2014) обмеження періоду нарахування шестимісячним строком, а в подальшому, у задоволенні кредиторських вимог до боржника в частині нарахованого розміру пені відмовляє повністю; окремо апелянт наголошує на тому, що застосування строку позовної давності не заявлялось до суду та, відповідно, не застосовувалось);

- оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання;

- суд порушив положення ч.4 ст.75, ст.326 ГПК України, оскільки висновки, викладені в оскарженій ухвалі, фактично спростовують правомірність та законність винесення рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г4, яке набрало законної сили, та суперечить висновкам, аналізу та дослідженню правовідносин;

- відповідно до п.7.2. договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.03.2014 покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті у встановлені договором строки ціни товару, сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлене законом або договором, разом з цим, у п.7.6. договору сторони обумовили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором припиняється в день виконання стороною зобов`язання, забезпеченого санкцією, тому кредиторські вимоги в частині нарахованого розміру пені за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 є законними та обґрунтованими;

- у п.7.4. договору №38К від 28.03.2014 сторони обумовили, що покупець у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару сплачує на користь постачальника проценти за неправомірне користування коштами в розмірі 48 % річних з простроченої суми, обґрунтованість можливості здійснення нарахування процентів за користування грошовими коштами як за період з 01.10.2014 по 01.09.2017, так і в подальшому (за період з 02.09.2017 по 08.11.2022) за умови невиконання грошового зобов`язання щодо сплати коштів в преюдиційному значенні підтверджено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/14, тому кредиторські вимоги в частині користування грошовими коштами є законними та обґрунтованими (при цьому апелянт покликається на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18);

- висновки суду щодо відмови у задоволенні кредиторських вимог в частині відшкодування судових витрат в сумі 58 500,00 грн. суперечать вимогам ч.1. ст.64 КУзПБ та є безпідставними;

- скаржник просить врахувати правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, щодо застосування принципу «jura novit curia» («суд знає закони»).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у практиці Верховного Суду сформовано та усталено наступні правові висновки стосовно розгляду господарськими судами кредиторських вимог:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Зазначені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45 - 47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.12.2021 у справі №905/857/19, від 20.12.2021 у справі №922/1775/19, від 09.06.2022 у справі №910/14927/20.

З матеріалів справи вбачається, що ініціюючий кредитор у справі у встановлений в ч.1 ст.45 КУзПБ строк, звернувся до суду із заявою про визнання додаткових грошових вимог до боржника в загальному розмірі 13 341 760,56 грн., які заявник обґрунтовує наявністю заборгованості зі сплати пені, 48% річних за користування чужими коштами, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 на суму основного боргу, стягнутого рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/14.

На підтвердження заявлених вимог кредитор надав копії договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.02.2014, договору поставки на умовах 100% передоплати №3П від 21.01.2015, а також роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4, наказу Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 у справі №921/541/17-г/4, роздруківки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанов виконавців та відомостей про стан виконавчого провадження №61060830 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 у справі №921/541/17-г/4.

Так, відповідно до наданих кредитором документів, 28.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Антей» як постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» як покупець уклали договір №38К поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму (п.1.1. договору).

21.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Антей» як постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» як покупець уклали договір №3П, відповідно до умов якого в строки, визначені договором, постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму (п.1.1. договору).

Відповідно до пунктів 1.2. обох договорів найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строки поставки покупцю, гривнева ціна товару та її еквівалент в доларах США, порядок та строки оплати ціни товару, визначені в додатку/ах або специфікації/ях, які є невід`ємною частиною договору.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4 задоволено позов ТзОВ «Антей» до ТзОВ «Агроцентр-Галичина» про cтягнення заборгованості в сумі 9 356 800,43 грн., стягнуто з ТзОВ «Агроцентр-Галичина» на користь ТзОВ «Антей» 9 356 800 грн. 43 коп. заборгованості, з яких: 2 700 000 грн основного боргу, 5 800 893 грн 57 коп. процентів за користування грошовими коштами, 855 906 грн 86 коп. інфляційних нарахувань та 140 352 грн 02 коп. в повернення сплаченого судового збору.

У вказаному рішенні встановлено наступні обставини:

- за період з 28.03.2014 по 03.11.2014 на виконання умов договору №38К покупцю поставлено товар на загальну суму 8 512 750,03 грн, строк оплати якого, відповідно до умов цього договору та додаткових угод до нього, визначено до 01.10.2014;

- в порушення умов договору поставки №38К, покупець провів оплату за отриманий товар лише частково в сумі 5 925 934,75 грн.;

- заборгованість за поставлений товар станом на день звернення з позовом (25.09.2017) становить 2 700 000,00 грн.;

- заборгованість за договором №3П від 21.01.2015 станом на день розгляду справи відсутня;

- ТзОВ «Антей» 01.09.2017 звернулося до ТзОВ «Агроцентр-Галичина» з вимогою у семиденний строк з дня одержання даної вимоги сплатити заборгованість за договором №38К від 28.03.2014;

- з огляду на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору №38К від 28.03.2014 товару виконав частково, суму боргу в розмірі 2 700 000,00 грн позивачу не повернув, ТзОВ «Антей» звернулося до господарського суду з позовом про їх стягнення з ТзОВ «Агроцентр-Галичина» в примусовому порядку, а також про стягнення: 5 800 893,57 грн процентів за користування грошовими коштами та 855 906,86 грн інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також у вказаному рішенні суд надав таку правову оцінку заявленим вимогам в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами та інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань:

- оскільки у відповідності до п.2.3. договору №38К визначено, що 30% ціни товару визначеної відповідно до умов п.2.4. цього договору сплачується протягом п`яти банківських днів від дня укладання цього договору, проте не пізніше, ніж за один день до дати відвантаження товару, а 70% ціни товару визначеної відповідно до умов п. 2.4. цього договору - до 01 жовтня 2014 року, а тому слід вважати, що обов`язок відповідача оплатити товар виник саме з вказаної у договорі дати;

- оскільки покупцем строки, встановлені у п.2.3. договору, порушено, він повинен нести відповідальність, передбачену п.7.2 договору №38К, у вигляді сплати процентів за неправомірне користування коштами в розмірі 48 (сорок вісім) процентів річних з простроченої суми, що згідно з розрахунком позивача, здійсненого з урахуванням часткових проплат, за період з 01.10.2014 (кінцевий строк оплати) по 01.09.2017 становить 5 800 893,57 грн., а відповідно до поданого позивачем розрахунку, розмір втрат від інфляції за період з 28.10.2015 по 01.09.2017 становить 855 906,86 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4 було видано наказ від 23.12.2019.

Відповідно до постанови Тернопільського МВДВС Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 24.01.2020 відкрито виконавче провадження №61060830 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 у справі №921/541/17-г/4.

Відповідно до постанови ВПВР Управління ЗПВР у Тернопільській області Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 18.06.2020 наказ Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 у справі №921/541/17-г/4 повернуто без виконання.

Згідно з інформацією про виконавче провадження №61060830 станом на 03.12.2022, отриманою стягувачем за ідентифікатором доступу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, наказ Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 у справі №921/541/17-г/4 не виконано, погашення заборгованості не відбувалось.

Кредиторські вимоги ТзОВ «Антей» до ТзОВ «Агроцентр-Галичина» в розмірі 9 356 800,43 грн та 140 352,02 грн. судового збору, стягнуті рішенням від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4, визнано ухвалою Господарського суду Тернопільської області віл 09.11.2022 про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, станом на дату звернення ТзОВ «Антей» із заявою про визнання додаткових грошових вимог до боржника, сума основного боргу за договором поставки №38К від 28.03.2014 становить 2 700 000,00 грн.

У заяві кредитор просив врахувати, що нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на основну суму боргу обмежилось датою їх нарахування при зверненні до суду з позовом у справі №921/541/17-г/4 01 вересня 2017 року, нарахування пені та 3%-річних взагалі не проводилось, відтак просив визнати додаткові грошові вимоги, які складаються з:

3 720 269,88 грн. пені за період з 02.09.2017 по 08.11.2022,

419 331,60 грн. трьох відсотків річних за період з 02.09.2017 по 08.11.2022,

7 159 320,00 грн. відсотків за користування чужими коштами за період з 02.09.2017 по 08.11.2022,

1 978 677,08 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по жовтень 2022 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України), і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 19.12.2017 у справі №921/541/17-г/4 строк оплати за договором №38К від 28.02.2014 строк оплати поставленого товару настав 01.10.2014.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За визначенням ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.7.2. договору №38К від 28.02.2014 сторони обумовили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті у встановлені договором строки ціни товару покупець сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

У п.7.6. договору №38К від 28.02.2014 сторони передбачили, що штрафні санкції нараховуються та сплачуються на вимогу постачальника, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань починається з дня, наступного за днем порушення виконання зобов`язань і припиняється в день виконання стороною зобов`язання, забезпеченого санкцією.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що нормою ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, разом з цим законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі.

Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України) а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначив, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Як вбачається зі змісту умов договору №38К від 28.02.2014 у п.7.2. сторони передбачили можливість нарахування пені за несвоєчасне виконання покупцем грошового зобов`язання, а у п.7.6. договору - встановили інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений у ч.6 ст.232 ГК України, а саме обумовили, що нарахування штрафних санкцій припиняється в день виконання стороною зобов`язання, забезпеченого штрафною санкцією.

Відтак помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що із врахуванням дати остаточної сплати за товар до 01 жовтня 2014 року та 6-ти місячного строку для нарахування суми пені, передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, грошові вимоги в сумі 3 720 969,88 грн. пені нараховані за період за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 слід відхилити.

Натомість, здійснивши перерахунок заявленого розміру пені за допомогою калькулятора в системі «Ліга.Закон» (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що такий розмір є обґрунтованим (розрахунки долучено до матеріалів справи), отже, вимоги щодо визнання кредиторських вимог до боржника в розмірі 3 720 969,88 грн. слід задоволити.

У відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.64 КУзПБ вимоги до боржника, які складаються з пені, підлягають внесенню в шосту чергу реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч.5 ст.694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до положень статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п.7.4. договору №38К від 28.02.2014 передбачено, що у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за неправомірне користування коштами в розмірі 48 (сорок вісім) процентів річних з простроченої суми.

На підставі вказаного пункту договору кредитор нарахував на суму основного боргу відсотки за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 в сумі 7 159 320,00 грн., провівши розрахунок за формулою (2700000,00х0.14х1894):100, де 2 700 000,00 сума основного боргу, 0.14 відсоток за день, 1894 кількість днів простроченого платежу.

Апелянт вказує, що при здійсненні розрахунку керувався правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати касаційного господарського суду Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18.

У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що положення, закріплені у статті 536, частині третій статті 693 Цивільного кодексу України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік) оскільки будь-який із таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину.

Разом з цим, у п.7.4. договору №38К від 28.02.2014 передбачено можливість нарахування саме процентів річних, тобто сторони обрали спосіб розрахунку процентів саме за календарний рік, отже, у спірному випадку слід застосовувати формулу СхЗхД:365:100, де С сума заборгованості, З відсоток річних, зазначений у договорі, Д кількість днів.

Апеляційний суд, здійснивши власний перерахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами на суму основного боргу за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 за допомогою калькулятора в системі «Ліга.Закон» (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), встановив, що розмір відсотків річних становить 6 721 446,58 грн. (розрахунки долучено до матеріалів справи).

Відтак кредиторські вимоги в частині відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 підлягають визнанню в розмірі 6 721 446,58 грн., у визнанні решти заявлених вимог слід відмовити.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що до визнання підлягають грошові вимоги в розмірі 408 240,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2017 по 18.12.2017 (19.12.2017 дата прийняття рішення у справі №921/541/17-г/4).

Вказані висновки суд мотивує нечіткими умовами договору, однак не наводить обґрунтування щодо підстав для визнання грошових вимог саме в розмірі 408 240,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2017 по 18.12.2017.

Слід зазначити, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Така правова позиція є усталеною в практиці Верховного Суду.

У спірних правовідносинах, пункт п.7.4. договору №38К від 28.02.2014 чітко передбачає розмір відсотків річних за користування чужими коштами і, з врахуванням приписів ч.5 ст.694 ЦК України, кредитор має право нарахування боржнику таких відсотків до моменту фактичної оплати товару.

Грошові вимоги кредитора до боржника, які складаються з нарахованих на суму основного боргу трьох відсотків річних за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 в розмірі 419 331,60 грн. та інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по жовтень 2022 року в розмірі 1 978 677,08 грн. місцевий господарський суд визнав у повному обсязі, і в цій частині ухвала суду від Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 у справі №921/372/22 не оскаржується.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки договором №38К від 28.02.2014 передбачений інший розмір процентів, а саме 48 процентів річних, заявлені кредитором грошові вимоги, які складаються з нарахованих на суму основного боргу трьох відсотків річних за період з 02.09.2017 по 08.11.2022 в розмірі 419 331,60 грн. слід відхилити як безпідставно нараховані.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.1 ст.64 КУзПБ, грошові вимоги в розмірі 6 721 446,58 грн. відсотків річних та 1 978 677,08 грн. інфляційних втрат підлягають внесенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Апеляційний суд також звертає увагу на помилковість покликання суду першої інстанції в оскарженій ухвалі на норми статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства щодо визначення черговості погашення вимог кредиторів, адже вказана стаття встановлює порядок задоволення вимог кредиторів боржника фізичної особи та передбачає наявність трьох черг погашення, натомість черговість задоволення вимог кредиторів боржника, який є юридичною особою, врегульовано у статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства і передбачає шість черг погашення.

Окрім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив грошові вимоги в сумі 58500,00 грн., сплачених на авансування винагороди арбітражного керуючого.

Як вбачається зі змісту ухвали Господарського суду Тернопільської області від 09.11.2022 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Агроцентр-Галичина», кредиторські (грошові) вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» у розмірі 58 500, 00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого було відхилено (п.3 резолютивної частини ухвали).

Вказана ухвала не оскаржувалась кредитором та, у відповідності з вимогами ч.4 ст.9 КУзПБ, набрала законної сили з моменту її прийняття.

Таким чином, в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повторного розгляду раніше відхилених грошових вимог.

Разом з цим, слід зазначити, що витрати кредитора на оплату авансування винагороди арбітражного керуючого є витратами, пов`язаними з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, і розпорядник майна має обов`язок включити такі витрати до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог ч.3 ст.44 КУзПБ.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо суперечливої поведінки, виявленої у правовій позиції суду, застосування судом правового пуризму тощо, оскільки такі є недоречними та безпідставними. Доводи апелянта щодо порушення судом ч.4 ст.75 ГПК України також не відповідають дійсності, оскільки у відповідності до частини сьомої вказаної статті правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» слід задоволити частково, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 у справі №921/372/22 в частині пункту 2 резолютивної частини скасувати і прийняти в цій частині нове судове рішення, яким визнати додаткові кредиторські (грошові) вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» на загальну суму 12 426 055,50 грн., з яких 4962 грн.00 коп. судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторі, 8 700 123 грн 66 коп. інфляційних втрат та річних відсотків за користування чужими грошовими підлягають внесенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, а 3 720 969,88 грн. пені підлягають внесенню до шостої черги реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей» №02-1/02 від 02.02.2023 (вх.ЗАГС №01-05/340/23 від 02.02.2023) задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2023 у справі №921/372/22 в частині пункту 2 резолютивної частини скасувати і прийняти в цій частині нове судове рішення, яким:

Визнати додаткові кредиторські (грошові) вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антей», ідентифікаційний код 32886324,19620, Черкаська обл., Черкаський р-н, село Будище, пров. Космодем`янської Зої, будинок 5, на загальну суму 12 426 055,50 грн.

Визначити черговість задоволення грошових вимог кредитора:

- 4962 грн.00 коп. - судовий збір за подання заяви про визнання грошових вимог - вимоги першої черги реєстру вимог кредиторів;

- 8 700 123 грн 66 коп., з яких: 1 978 677,08 грн. інфляційних втрат, 6 721 446,58 грн. 48 % річних відсотків за користування чужими грошовими коштами вимоги четвертої черги реєстру вимог кредиторів;

- 3 720 969,88 грн. пені вимоги шостої черги реєстру вимог кредиторів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.04.2023.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Марко Р.І.

суддя Орищин Г.В.