ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Справа № 902/609/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Дужич С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мозольської Тетяни Андріївни на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №902/609/22 (повний текст складений 19.12.2022, суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мозольської Тетяни Андріївни

до Фізичної особи-підприємця Агаркова Івана Володимировича

про стягнення 12 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №902/609/22 у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що отримання відповідачем від позивача грошових коштів в якості орендної плати за договором оренди приміщення, свідчить про те, що вони отримані в межах правової підстави укладеного договору оренди приміщення, який на дату звернення позивача з позовом є чинним. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним, що виключає застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за вказаною правовою підставою.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Мозольська Тетяна Андріївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Стягнути із відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги. Вирішити питання про розподіл судових витрат, що були понесені позивачем в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що позивачка сплатила 12000, 00 грн, орендної плати за користування приміщенням, яке їй не було передано в оренду. Дані кошти вона сплатила на підставі договору оренди, в якому було відсутнє погодження ціни. У зв`язку із цим позивачка при пред`явленні позову просила суд застосувати наслідки неукладеного правочину, шляхом стягнення із відповідача коштів, які він отримав на підставі договору, який фактично не відбувся та за яким не було вчинено дій з боку відповідача щодо передачі орендованого майна в оренду.

Скаржник звертає увагу, що внаслідок того, що укладений між сторонами договір був спрямований на виникнення у його учасників господарсько-договірних зобов`язань, то застосування загальних положень ЦК про найм є помилковим. Вважає, що до спірних правідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 284 ГК України, згідно із якою істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Скаржник вважає, що оскільки у договорі оренди приміщення, який був укладений між двома суб`єктами господарювання була відсутня орендна плата, він є неукладений внаслідок того, що між сторонами не було досягнуто всіх істотних умов договору, визначені ГК України

Звертає увагу, що представник агентства нерухомості не є стороною договору оренди, тому даний документ не може вважатись його складовою.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір орендної плати був визначений сторонами в сумі 6 000, 00 грн в місяць, оскільки, як вказано вище, дана ціна була зазначена у переглядовому акті, який був підписаний між позивачкою та представником агенції нерухомості, який не є стороною даного договору, а також через ту обставину, що "на зворотній стороні останнього аркушу договору оренди міститься розписка про прийняття оплати за дві місяці у розмірі 12 000 грн. Оплата за перший (з 01.03.2022) та останній місяць". Та обставина, що усно між собою сторони погодили, що орендна плата становить 6000,00 грн не скасовує того факту, що ціна у договорі оренди є однією із його істотних умов і має в будь-якому випадку бути зафіксована у конкретному пункті договору.

Вважає, що даний договір слід вважати неукладеним, тому що дії вчинила лише одна сторона договору, внаслідок чого можна застосувати наслідки неукладеного правочину (повернути безпідставно отримані кошти), тому що даний договір був виконаний лише однією стороною. Дана обставина додатково підтверджує той факт, що спірний договір не виконувався, оскільки під час дії спірного договору орендоване позивачкою приміщення вже було передано в оренду іншій особі

Не може бути чинним договір оренди приміщення, якщо орендоване позивачкою майно вже станом на дату подання даного відзиву було передано в оренду іншій особі. В оскаржуваному рішенні суду не має посилання на те, що відповідач під час дії договору оренди передав його іншим орендарям.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 поновлений строк на апеляційне оскарження. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мозольської Тетяни Андріївни на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №902/609/22. Запропоновано протягом 15 днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам провадження.

06.04.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 залишити без змін. Вважає, що отримання відповідачем від позивача грошових коштів в якості орендної плати за договором оренди приміщення, свідчать про те, що вони отримані в межах правової підстави - укладеного договору оренди приміщення, який на дату звернення з позовом є чинним.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що оскаржується рішення місцевого господарського суду, в якому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент звернення з апеляційною скаргою, а справа №902/609/22 не належить до категорії справ вказаних у частині 4 статті 247 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.03.2022 між Фізичною особою підприємцем Мозольською Тетяною Андріївною (далі - орендар, позивач) та Фізичною особою підприємцем Агарковим Іваном Володимировичем (далі - орендодавець, відповідач) укладено договір оренди приміщення (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Згідно пунктів 1.2., 1.3 договору приміщення, яке передається в оренду за договором, знаходиться за адресою 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 52 (в інвентарній справі позначеного літерою В), належить орендодавцеві на підставі приватної власності. Приміщення площею 17 кв.м., складається з однієї кімнати, холу що розташовані на першому поверсі, інтернет - зв`язком.

Відповідно до пункту 2.1. договору приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем, банківську картку.

Орендна плата підлягає попередній сплаті до 05 числа розрахункового місяця, разово вноситься оплата за останній місяць оренди, як страховий внесок (пункт 2.2. договору).

Положеннями пунктів 5.1, 5.2. сторони погодили, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Обов`язок по складанню акта здачі - приймання покладається па сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Орендар/орендодавець зобов`язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акту здачі-приймання. Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення.

Відповідно до пункту 7.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Строк оренди з 01.03.2022 і діє до 30.12.2022.

Договір оренди приміщення підписано сторонами, підпис орендодавця скріплено печаткою.

Судом встановлено, що на зворотній стороні останнього аркушу договору міститься розписка про прийняття оплати за дві місяці у розмірі 12 000 грн. Оплата за перший (з 01.03.2022) та останній місяць (т. 1 а.с. 27).

Під час розгляду справи по суті судом досліджено поданий представником позивача оригінал договору оренди приміщення, розбіжностей між копією договору, що міститься у матеріалах справи та оригіналом наданим суду для огляду судом не встановлено.

24.06.2022 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 20.06.2022 про повернення безпідставно отриманих коштів (т. 1 а.с. 29-33).

У зазначеній вимозі позивачкою зазначено, що відповідачем було отримано оренду плату за два місяці, що склало 12 000, 00 грн. Акт приймання-передачі приміщення між сторонами не був підписаний, приміщення не було передано позивачці у користування, тому вказані кошти були отримані без достатньої правової підстави.

Позивач просила невідкладно, від дня вручення цієї вимоги повернути їй 12 000,00 грн сплачених нею за два місяці орендної плати.

У зв`язку із неповерненням відповідачем грошових коштів позивач звернулася до суду з вимогою про їх стягнення відповідно до статті 1212 ЦК України, як таких, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд зауважує, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України.

До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 викладено позицію, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Отже, при застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 12 000 грн безпідставно набутих коштів.

В якості правових та фактичних підстав позову позивач зазначає, що оскільки у договорі оренди не зазначена орендна плата, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, спірний договір оренди приміщення є неукладеним, а тому кошти отримані відповідачем в якості орендної плати за перший та останній місяць оренди в сумі 12 000 грн отримані без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором оренди, до регулювання правовідносин якого застосовуються загальні положення про найм (оренду), визначені параграфом 1 та положення про найм будівлі або іншої капітальної споруди визначені параграфом 4 глави 58 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За загальним правилом, визначеним у частині 1, частині 4 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У відповідності до частини 1 статті 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно частини 1 статті 785 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою (стаття 797 ЦК України).

Як встановлено судом у пунктах 2.1, 2.2. розділу 2 договору оренди (орендна плата), сторони передбачили, що приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем, банківську картку.

Орендна плата підлягає попередній сплаті до 05 числа розрахункового місяця, разово вноситься оплата за останній місяць оренди, як страховий внесок (пункт 2.2. договору).

Із змісту цих пунктів договору вбачається, що сторони погодили, що передача приміщення в оренду здійснюється за плату та визначили строк та спосіб здійснення оплати, проте фактичний розмір орендної плати у розділі 2 договору сторонами договору не визначено.

Положеннями частини 1 статті 6501 ЦК України передбачено, що сторони договору можуть погодити перелік запевнень, що надаються стороною або сторонами щодо обставин, які мають значення для укладення, виконання або припинення такого договору.

Відповідно до приписів частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 766 ЦК України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Зазначена правова норма є спеціальною, яка визначає спосіб захисту прав та інтересів орендаря у разі не передання майна наймачеві.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний договір оренди було укладено за сприяння агентства нерухомості. В оглядовому акті, складеному за участі позивачки зазначена адреса приміщення, що оглядалося та орендна плата приміщення у розмірі 6 000 грн (т. 1 а.с. 28).

У позовній заяві, вимозі про повернення безпідставно отриманих коштів позивачка стверджувала, що відповідачем було отримано орендну плату за 2 місяці у розмірі 12 000 грн, тобто визнавала факт передачі цих коштів в якості орендної плати за перший та останній місяць в загальній сумі 12 000 грн.

Судом встановлено, що на зворотній стороні останнього аркушу договору оренди міститься розписка про прийняття оплати за дві місяці у розмірі 12 000 грн. Оплата за перший (з 01.03.2022) та останній місяць (том 1 а.с. 27).

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, обставина щодо вчинення відповідного застереження на тексті обопільно підписаного договору оренди була визнана як позивачем так і відповідачем.

Із прибуткового касового ордеру та витягу з книги доходів і витрат фізичної особи-підприємця Агаркова І.В., що містяться у матеріалах справи підтверджується отримання відповідачем від позивача 12 000 грн за договором оренди приміщення та відображення цієї суми у складі доходу, отриманого відповідачем від здійснення господарської діяльності (т. 1 а.с. 130, 132).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що хоча у розділі 2 договору фактичний розмір орендної плати сторонами не зазначений, розмір орендної плати сторонами було погоджено в сумі 6 000 грн на місяць.

Колегія суддів погоджується із правовим аналізом норм права, зокрема, що положеннями частини 2 статті 762 ЦК України врегульовано, що якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Із змісту наведеної норми вбачається, що Цивільним кодексом України існування договірних відносин з найму не ставиться в залежність від наявності у договорі умови, якою встановлено плату за користування майном, тому вказана умова договору є звичайною, а не є істотною.

За загальним правилом, визначеним у статті 632 ЦК України ціна не є істотною умовою договору навіть у разі, коли укладається оплатний договір. Умова про ціну є звичайною як така, що необхідна для будь-якого оплатного договору.

Звичайними умовами є умови, які передбачені актом цивільного законодавства. На відміну від істотних, вони не потребують узгодження сторонами, оскільки автоматично набирають чинності з моменту укладення договору. Тому відсутність у змісті договору звичайних умов не впливає на його укладеність та дійсність.

Таким чином, якщо плата за користування приміщенням не визначена сторонами у договорі, він не вважається неукладеним. При цьому розмір плати за користування визначається відповідно до загальних правил, закріплених у статті 632 ЦК України.

Правова конструкція укладеності чи не укладеності договору має місце лише під час вчинення дій, пов`язаних з його укладенням та підписанням.

Твердження про неукладення договору є безпідставними, якщо сторонами або однією зі сторін вчинено дії на виконання договору. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Наслідки відсутності у договорі істотних умов у ЦК України не встановлені. У свою чергу частина 8 статті 181 ГК України, якою було передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) втратила чинність відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення залучення інвестицій та запровадження нових фінансових інструментів" №738-IX від 19.06.2020.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про те, що сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов та договір оренди є неукладеним.

Скаржник зазначає, що відповідач під час дії договору оренди передав його іншим орендарям. Вважає, що не може бути чинним договір оренди приміщення, якщо орендоване позивачкою майно вже станом на дату подання даного відзиву було передано в оренду іншій особі.

Матеріали справи містять копію Договору оренди приміщення від 15.06.2022, який укладений між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Агарковим І.В. та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 .

Водночас, вказаний договір не є предметом розгляду справи, а тому посилання скаржника в цій частині є безпідставними.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу не досліджує, оскільки скаржником в апеляційній скарзі доводів у вказаній частині не наведено.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мозольської Тетяни Андріївни на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №902/609/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №902/609/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Матеріали справи №902/609/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "06" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Дужич С.П.