ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"03" квітня 2023 р.м. Одеса № 916/1315/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про поділ спільного майна

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою (вх. №1365/23 від 29.03.2023р.) до Господарського суду Одеської області в межах справи про неплатоспроможність до ОСОБА_2 про поділ спільного з ОСОБА_2 майна, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 129, 6 кв.м. та житловою 97, 3 мІ; ? нежитлового приміщення гараж 3-34, загальною площею 30, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

У позові просить витребувати у ОСОБА_2 свідоцтво про шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис №98.

До вказаної позовної заяви додано копії: ордеру на надання правової допомоги; картку фізичної особи - платника податків; паспорту ОСОБА_1 ; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11395299 від 01.08.2006р.; свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення гаражу №3-34 від 24.11.2008р.; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21260052 від 15.12.2008р.; договору купівлі-продажу від 13.07.2006р.

Ч. 1 ст. 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, суд застосовує норми Господарсько процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У поданій позовній заяві позивач просить поділити спільне з відповідачем майно, однак, не зазначає спосіб такого поділу (не вказує частку цього майна).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020р. у справі№ 910/13737/19, провадження № 12-36гс20, зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Заявником заявлено вимогу майнового характеру.

Ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

П. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2684 грн.

В даному випадку заявником заявлено вимоги майнового характеру, які повинні були оплачені судовим збором з врахуванням вищевказаних норм.

Однак, доказів сплати судового збору позивачем до позовної заяви не надано.

Представник позивача у позові вказала ціну позову 646 177 грн., однак матеріали позовної заяви не містять доказів та обгрунтування на підтвердження ційєї або не можливості її визначення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Однак, доказів надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення відповідачу позивачем не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Приймаючи до уваги те, що позивачем у поданій позовній заяві в прохальній частині не зазначено зміст позовних вимог стосовно вказівки способу поділу майна (визначення частки) та до неї не надано доказів сплати судового збору та доказів надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення відповідачу, суд залишає позовну заяву без руху.

Ч. 4 ст. 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ст. ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1.Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

2.Зобов`язати ОСОБА_1 надати суду у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху,

- заяву про усунення недоліків заяви, в якій має бути зазначено зміст позовних вимог (спосіб поділ майна (визначення частки)),

- докази сплати судового збору;

- докази надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення відповідачу.

Ухвала набирає законної сили 03 квітня 2023р. у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Повну ухвалу складено та підписано 05 квітня 2023р.

Копію ухвали з додатками надіслати: представнику ОСОБА_1 ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ).

Суддя Л.І. Грабован