ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/21560/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: Зубко Е.С.,

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 (повний текст рішення складено 08.11.2022)

у справі №910/21560/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс»

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №2898/5 від 17.08.2021 «Про задоволення скарги», стягнення з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн судового збору та 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на допущення відповідачем порушень Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2018 №1128, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1150, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - Порядок №1128) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі по тексту - Закон №1952-IV), оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора №46525278 від 17.04.2019 не стосується прав та обов`язків скаржника - ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2021 про відкриття провадження у справі №910/21560/21 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 «Про задоволення скарги». Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» судовий збір - 2 270,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №910/21560/21 заяву позивача б/н від 29.11.2022 «Про виправлення описки в рішенні» задоволено. Виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі № 910/21560/21, вказавши суму судових витрат, яка підлягає стягненню з Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» - 62 270,00 грн. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 залишено без змін. Дану ухвалу вважати невід`ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі № 910/21560/21.

Ухвалюючи рішення від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 суд першої інстанції, дійшов висновку про вірогідність факту порушення прав третьої особи внаслідок реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за позивачем. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при розгляді відповідачем скарги третьої особи було допущено істотне порушення процедури розгляду скарги, оскільки скаргу розглянуто з порушенням встановленого граничного строку оскарження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції в порушення приписів ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) самостійно визначив підстави позову.

Як зазначає відповідач, спірний наказ є правомірним, оскільки державний реєстратор Махортовий І.О. всупереч вимогам ст.ст. 10, 18, 22, 24 Закону №1952-IV не перевірив подані документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, натомість провів на підставі оскаржуваного рішення реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, який на момент реєстраційної дії був анульований та відомості щодо актуальної дії якого відсутні у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що стало підставою для скасування рішення від 17.04.2019 №46525278 та прийнятого на підставі нього рішення від 02.09.2019 №48478168 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевої Тетяни Володимирівни.

При цьому, за твердженням відповідача, скаржнику про оскаржуване рішення державного реєстратора стало відомо у червні 2021 року після створення Обслуговуючому кооперативі «Житловий комплекс Фонтан», що свідчить про те, що скаржником не було пропущено граничний строк на звернення із скаргою до відповідача. Крім того, відповідач, посилаючись на Договір №15.01.1.041 про сплату внесків у Обслуговуючому кооперативі «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2019 та Договір переуступки права вимоги від 09.06.2016 до Договору №15.01.1.041 про сплату внесків у Обслуговуючому кооперативі «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2019, вважає, що третя особа набула права вимоги на об`єкт нерухомості, що розташований на адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, 3/1, квартиру 40,73 кв.м. в 1 секції на 3 поверсі, а тому її право як члена кооперативу, який сплачує внески за свою частку в будівництві та є інвестором, порушенні спірним рішенням.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2022 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі №910/21560/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21560/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21.

Матеріали справи №910/21560/21 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 12.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 09.01.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.01.2023 о 13 год. 20 хв.

Судове засідання, призначене на 24.01.2023, не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. з 03.01.2023 по 06.02.2023 у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» - Згоди Олексія Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконфереції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Судове засідання по справі №910/21560/21 в режимі відеоконференції призначено 21.03.2023 о 12 год. 10 хв.

20.03.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі №910/21560/21. Письмові пояснення позивача подані з порушенням строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022, а тому підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Третя особа своїх представників в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи №910/21560/21 повідомлена шляхом надсилання ухвали суду від 13.02.2023 на її електронну адресу.

Згідно ч.ч. 3, 6, 8 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

За приписами ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Доказів зміни електронної пошти третьою особою суду апеляційної інстанції не надано.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 6 ГПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі № 916/2731/21 вказав, що відповідно до Рішення Ради Суддів України від 05.08.2022 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал «Електронного кабінету» для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Також ухвалу Північного апеляційного господарського суд від 13.02.2023 у справі №910/21560/21 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація про розгляд справи №910/21560/21 міститься на сайті Судової влади України, які є доступним для всіх учасників процесу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача 21.03.2023 на зв`язок не вийшов, відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості у відеоконференції у судовому засіданні поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З урахуванням частини п`ятої статті 197 ГПК України, здійснюючи подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник позивача (який є адвокатом та кваліфікація якого за наявності відповідного дійсного свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю презюмується) повинен був усвідомлювати наслідки та ризики, які може понести його клієнт, у випадку неможливості участі представника у відеоконференції. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №923/378/17, від 16.11.2021 у справі №910/8690/20, від 16.03.2023 у справі №915/1172/20.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, позивач та третя особа повідомлені судом апеляційної інстанції, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/21560/21 розглядається за відсутності представників позивача та третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.03.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

17.04.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем було прийнято рішення №46525278 щодо державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва), готовністю 44,1%, реєстраційний номер:101, адреса: Одеська область, м. Одеса, АДРЕСА_1, власник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс».

14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з скаргою на вказане вище рішення. (т. 1 а.с. 19-22).

29.07.2021 Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції затвердила висновок про рекомендацію задоволення скарги ОСОБА_1 від 14.06.2021. (т.1 а.с. 11-14).

Наказом Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону №1952-IV задоволено скаргу ОСОБА_1 від 14.06.2021 у повному обсязі та скасовано рішення від 17.04.2019 № 46525278, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства Одеської області «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем та рішення №48478168 від 02.09.2019 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Тетяною Володимирівною. (т. 1 а.с. 10).

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем, на думку позивача, вимог Порядку №1128 та Закону №1952-IV при розгляді скарги ОСОБА_1 на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором, що є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України №2898/5 від 17.08.2021.

Згідно із ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Судом встановлено, що скаргу на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором до Міністерства юстиції України подано ОСОБА_1.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом №1952-IV.

Частиною 2 ст. 3 Закону №1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 37 Закону №1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч. 5 вказаної норми скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (ч.ч. 9, 10 ст. 37 Закону №1952-IV).

Порядок №1128 визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Відповідно до ст. 5 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації у строк, визначений абзацом першим цього пункту, також на предмет пересилання її за належністю Мін`юсту чи іншому територіальному органу.

Згідно із п. 8 Порядку №1128 у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Відповідно до п. 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

У висновку від 29.07.2021, який став підставою для прийняття спірного рішення, відповідач констатував твердження заявника про те, що він є інвестором квартири в об`єкті незавершеного будівництва рішення щодо якого оскаржується, що завдає перешкоди в реєстрації права власності на квартиру інвестором (заявником), що і стало підставою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що 17.10.2014 між ТОВ «Олімпекс-Транс» та ОК «Набережний квартал-Жаботинського» був укладений Договір про співробітництво № 14/10-17, предметом якого є діяльність сторін, спрямована на будівництво об`єкта та отримання в ньому приміщень у порядку, визначеному цим договором. Строк початку будівництва об`єкта - не пізніше 01 грудня 2014 року. Строк закінчення будівництва об`єкта не пізніше 01 травня 2016 року. Об`єкт у вказаному Договорі визначений, як 2-х секційний 22-х поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом, що буде побудований сторонами на земельній ділянці (земельна ділянка загальною площею 4 775,00 кв. м, розташована за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, яка перебуває в оренді у ТОВ «Олімпекс-Транс» на підставі договору оренди) у відповідності з цим Договором. Зазначена обставина встановлена під час розгляду справи №520/98/17 (постанова Верховного Суду від 03.08.2022).

19.05.2019 між Обслуговуючим кооперативом «Набережний квартал - Жаботинського» (далі - ОК) та асоційованим членом кооперативу Громадянином України ОСОБА_2 (Учасник) укладено Договір №15.01.1.041 про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» (далі по тексту - Договір №15.01.1.041), за умовами якого ОК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку у м. Одеса, (у районі 6-ої станції Великого Фонтану) (далі за текстом Об`єкт будівництва) за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене цим Договором (далі за текстом - Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ОК внески у розмірах та порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної оплати внеску, встановленого даним Договором для Учасника.

Сторони домовляються, що розмір внеску, залежить від вартості будівництва одного квадратного метра площі Об`єкту нерухомості та остаточної загальної приведеної площі, яка фактично побудована (п. 1.3 Договору №15.01.1.041).

За умовами Договору №15.01.1.041 (п. 3.1.7) Учасник має право після введення Об`єкту будівництва в експлуатацію та повної сплати внеску за наслідками технічної інвентаризації отримати від ОК Довідку про асоційоване членство у ОК та Довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі та інші документи, необхідні для оформлення права власності.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання Сторонами (п. 7.1 Договір №15.01.1.041).

В подальшому, ОСОБА_1, як набувач, 09.06.2016 уклав із ОСОБА_2 , як Відчужувачем, Договір переуступки права вимоги (далі по тексту - Договір переуступки) до Договору про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» №15.01.1.041 від 19.05.2015, за яким Відчужувач переуступив, а Набувач прийняв права вимоги на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 (секція №1) (далі - майнові права). (т. 1 а.с. 34-35).

Вказана квартина (майнові права) належать Відчужувачу на підставі Договору про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» №15.01.1.041 від « 19» травня 2015 року, укладеного між ОК «Набережний квартал - Жаботинського» та Громадянином України ОСОБА_2 , всі права та зобов`язання учасника за яким переходять до Набувача з моменту підписання даного Договору, а ОК з моменту підписання даного Договору несе зобов`язання перед Набувачем у повному обсязі (п. 2 Договору переуступки).

Вказані в п. 1 даного Договору загальна площа квартири є проектною площею. Фактично побудована площа квартири визначається уповноваженою особою або організацією. Якщо фактично побудована площа квартири перевищує загальну площу за проектом, то вартість різниці у площах оплачується Набувачем додатково на корить ОК «Набережний квартал - Жаботинського» за ціною, вказаною в Договорі про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» №15.01.1.041 від « 19» травня 2015 року (п. 3 Договору переуступки).

Згідно з п. 7 Договору переуступки, вказана у Договорі квартира (майнові права) переходять у власність Набувача після повної сплати її вартості, а також відповідно до п. 3.1.4 Договору №15.01.1.041 «Про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від « 19» травня 2015 року» після повної сплати ступного та цільового внесків у розмірі, передбачених Договором №15.01.1.041 «Про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від « 19» травня 2015 року», що підтверджується актом прийому-передачі, укладеним між Набувачем (Учасником) та ОК, а також довідкою про повну сплату вартості квартири.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 13 Договору переуступки).

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 911/3132/17.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

За приписами ст. 27-1 Закону №1952-IV для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт (крім випадків, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва); 3) документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатами технічної інвентаризації такого об`єкта (крім випадків, коли такий документ внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва).

Відповідно до п. 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 №553) для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема на об`єкт, що підлягає приватизації, подаються документи, передбачені статтею 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У разі коли реєстрація документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, здійснювалася в Єдиному реєстрі документів, державний реєстратор з використанням наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер відповідного документа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт, та перевіряє відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в зазначеному Реєстрі.

Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення частини 3 статті 331 ЦК України, вказала, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібне виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки цих умов не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна) (частина 3 статті 331 ЦК України). Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 та від 22.07.2019 у справі № 369/3043/17-ц.

У свою чергу Верховний Суд вже неодноразово наголошував, що за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України об`єкт незавершеного будівництва за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво), про що зазначено у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 914/1658/15, від 13.03.2019 у справі № 910/4032/18 та від 16.02.2021 у справі № 914/2070/19.

Тобто особа, яка на законних підставах здійснює будівництво до завершення будівництва є власником матеріалів (обладнання тощо), з яких такий об`єкт будується.

З метою надання матеріалам, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, юридичного статусу речі в розумінні ЦК України, іншими словами - введення такого об`єкта в цивільний оборот, забудовник повинен мати право зареєструвати право власності на цей об`єкт. Головною умовою для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва є те, що його було збудовано на законних підставах.

Оскільки право власності визнається непорушним (стаття 321 ЦК України), то раціонально вважати, що із закінченням строку дії документа, який надає право на будівництво, право власності на вже правомірно збудоване майно (матеріали, обладнання тощо) забудовником не втрачається і такий забудовник повинен мати можливість вільно ним розпоряджатися, зокрема після проведення державної реєстрації. Будь-яке інше тлумачення вказаних норм матиме наслідком втручання в право власності особи, яка на законних підставах здійснила будівництво такого об`єкта.

Відповідно до положень статті 876 ЦК України визначено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Наведені вище норми чинного законодавства закріпили презумпцію права власності замовника (особи, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво) на об`єкт будівельних робіт, яка може буте змінена договором сторін.

Отже, третя особа не може бути власником об`єкта незавершеного будівництва, що спростовує доводи апелянта про те, що права ОСОБА_1 були порушені рішенням від 17.04.2019 № 46525278, прийнятим державним реєстратором Комунального підприємства Одеської області «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем, яким зареєстроване право власності на незавершене будівництво, 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначенні та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) готовністю 44,1%, реєстраційний номер: 101, адреса: АДРЕСА_2 , власник: ТОВ «Олімпекс Транс».

Таким чином, ОСОБА_1 факт порушення своїх прав належним чином не підтвердив, а тому подана ним скарга до відповідача не відповідала вимогам ч. 5 ст. 37 Закону №1952-IV, що за правилами ч. 8 цієї статті є підставою для відмови у її задоволенні. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 910/14346/21.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді відповідачем скарги третьої особи було допущено істотне порушення процедури розгляду скарги, оскільки скаргу розглянуто з порушенням встановленого граничного строку оскарження, оскільки ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою 14.06.2021 на рішення державного реєстратора від 17.04.2019.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою даного позову позивач вказав прийняття відповідачем спірного наказу з порушенням Порядку №1128 та Закону №1952-IV, оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора не стосується прав та обов`язків скаржника - ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 3 ст. 46 ГПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, у господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.03.2020 у справі № 5023/1123/12, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16.

За таких обставин, суд першої інстанції при ухвалені спірного рішення вийшов за межі позовних вимог, проте зазначене порушення не призвело до ухвалення невірного рішення, а тому рішення Господарського суду від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 підлягає зміні його мотивувальної частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 є інвестором, а тому його права порушуються рішенням державного реєстратора рішення державного реєстратора №46525278 від 17.04.2019, то слід зазначити наступне.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції третя особа не могла бути власником об`єкта незавершеного будівництва - 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначенні та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) готовністю 44,1%, реєстраційний номер: 101, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа набула право вимоги (майнові права) на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 (секція №1) на підставі Договору переуступки права вимоги від 09.06.2016 до Договору про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» №15.01.1.041 від 19.05.2015, укладеного із ОСОБА_2 .

Вказана квартина (майнові права) належала ОСОБА_3 на підставі Договору про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» №15.01.1.041 від «19» травня 2015 року, укладеного із ОК «Набережний квартал - Жаботинського».

При цьому, за умовами Договору переуступки вказана у Договорі квартира (майнові права) переходять у власність ОСОБА_4 після повної сплати її вартості, що підтверджується актом прийому-передачі, укладеним між Набувачем (Учасником) та ОК, а також довідкою про повну сплату вартості квартири.

Тоді як, квартира, майнові права, на яку набув ОСОБА_1 , знаходиться в Об`єкті незавершеного будівництва, а тому права третьої особи, як члена Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Фонтан» не могли бути порушені рішенням державного реєстратора від 17.04.2019 № 46525278, яким зареєстроване право власності на незавершене будівництво, 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначенні та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) готовністю 44,1%, реєстраційний номер: 101, адреса: АДРЕСА_2 за позивачем та відповідно такі права третьої особи не могли бути відновлені шляхом скасування рішення державного реєстратора від 17.04.2019 № 46525278.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1175/18 про банкрутство ОК «Набережний квартал - Жаботинського». Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/1175/18 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 523 930,50 грн, з яких: 520 406,50 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 3 524,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів.

Зазначене спростовує наведені ОСОБА_1 у скарзі на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором від 14.06.2021 доводи про те, що він достеменно не вникав та не розбирався в проблемах будинку, а лише у червні 2021 року після створення кооперативу йому стало відомо про оскаржуване рішення державного реєстратора.

За приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 підлягає зміні його мотивувальної частини, з підстав викладених у даній постанові.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21, виклавши її у редакції даної постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/21560/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Міністерство юстиції України.

4. Матеріали справи №910/21560/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 10.04.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова