ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/21682/15 (910/12376/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Погребняк В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

позивача: Нестеришин Т.С., Вініченко В.В.,

відповідача: Іванова І.А.,

третьої особи: Євич О.П.,

Офіс Генерального прокурора: Міхед О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий, Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 (суддя Чеберяк П.П.)

у справі №910/21682/15(910/12376/21)

за позовом Державного підприємства "Конярство України"

до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство економіки України (правонаступник - Фонд державного майна України)

про скасування рішень, визнання права постійного користування та припинення права власності

у межах справи № 910/21682/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позову

1. У провадженні господарського суду перебуває справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" (далі - Боржник) на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015.

2. У межах зазначеної справи Боржник 30.07.2021 звернувся до господарського суду з позовом до Онуфріївської селищної ради (далі - Рада) про визнання незаконними та скасування прийнятих державним реєстратором Смалиусом В.В. рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- індексний номер 59053572 від 01.07.2021 20:02:19, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777059 від 24.06.2021 14:55:40 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0717, площею 86,1759 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- індексний номер 59053620 від 01.07.2021 20:08:27, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777090 від 24.06.2021 14:57:47 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0713, площею 51,3197 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- індексний номер 59053303 від 01.07.2021 19:28:53, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42776815 від 24.06.2021 14:53:21 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0715, площею 88,3456 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- індексний номер 59065468 від 02.07.2021 12:35:05, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42787299 від 25.06.2021 13:56:59 на земельну ділянку кадастровий номер :50:035:0049, площею 5,6453 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, .

3. Також Боржник заявив позовні вимоги про: припинення права комунальної власності Ради на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0717 площею 86,1759 га, :02:000:0713 площею 51,3197 га, :02:0715 площею 88,3456 га, :50:035:0049, площею 5,6453 га (далі - Спірні земельні ділянки); визнання за Боржником права постійного користування на Спірні земельні ділянки.

4. Позов мотивований тим, що Спірні земельні ділянки належать до земель державної власності, які перебувають у постійному користуванні Боржника, тому Рада не наділена повноваженнями приймати рішення щодо них, бути замовником землевпорядної документації та вилучати їх з постійного користування Боржника.

Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022, позов задоволено.

6. Судові рішення мотивовані посиланням на положення статей 2, 15, 16, 21, 318, 325, 326, 327, 374, 393 Цивільного кодексу України, статей 80, 92, 95, 152 Земельного кодексу України та встановлення обставин незаконного вибуття з державної власності спірних земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні Боржника, внаслідок прийняття оспорюваних рішень державного реєстратора.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

7. Рада подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

8. Касаційна скарга (з урахуванням усунення недоліків) мотивована наявністю підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

9. Рада зазначає про неправильне застосування судами абзацу (а) пункту 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України в частині, що встановлює обмеження щодо виникнення права комунальної власності на землі, якими користується державне підприємство за відсутності висновку Верховного Суду з питання застосування в подібних правовідносинах частини 1 статті 16 Земельного кодексу УРСР 1970 року в контексті того, чи може бути визнано правомірним володіння земельною ділянкою на праві постійного користування лише на підставі технічної документації про фактичне використання земель за відсутності відповідного рішення компетентного органу про передачу земель у постійне користування.

10. Також Рада вважає неправильним застосування судами пункту (б) частини 1 статті 80 Земельного кодексу України та частини 1 статті 10, частини 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" за відсутності відповідної правової позиції Верховного Суду з питання їх застосування в контексті питання, чи є порушенням чинного законодавства зазначення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником майна комунальної власності не відповідної територіальної громади, а органу місцевого самоврядування, уповноваженого управляти цим майном.

11. Крім того, Рада посилається на порушення судами норм процесуального права - частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, яке призвело до ухвалення незаконного рішення за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в разі подання позивачем доказів тільки разом із відповіддю на відзив, за відсутності об`єктивних перешкод із надання їх разом із позовною заявою.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

12. Боржник подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить закрити касаційне провадження або залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

13. Боржник зазначає про відсутність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо виникнення у правопопередника Боржника права на Спірні земельні ділянки на підставі лише технічної документації про фактичне використання земель за відсутності відповідного рішення компетентного органу про передачу земель у постійне користування, а отже, й відсутність підстав для формування висновку стосовно застосування частини 1 статті 16 Земельного кодексу УРСР у редакції 1970 року до таких правовідносин.

14. Водночас Боржник вважає, що оскаржувані судові рішення не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування вказаної норми, викладеним у перелічених ним постановах.

15. Боржник стверджує про подання ним відповідного висновку експерту у підготовчому засіданні із обґрунтованим клопотанням про неможливість подання його раніше через отримання вже після подання позовної заяви у справі. Також Боржник посилається на постанови Верховного Суду, в яких викладені висновки щодо застосування частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

16. Крім того, Боржник зауважує, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту (б) частини 1 статті 80 Земельного кодексу України та статей 10, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в контексті того, що суб`єктом права комунальної власності є саме територіальна громада, а не її представницький орган.

17. Фонд державного майна України (далі - Фонд) подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

18. Фонд вважає доводи, викладені в касаційній сказі безпідставними та необґрунтованими, а рішення і постанову такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

19. Фонд зазначає, зокрема, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності підтверджують право постійного користування Спірними земельними ділянками правопопередником Боржника, тоді як докази на підтвердження факту незаконного використання їх Боржником відсутні.

20. Київська міська прокуратура подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги, а оскаржувані судові рішення залишити в без змін.

21. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують встановлених фактичних обставин справи щодо належності Боржнику на праві постійного користування Спірних земельних ділянок та відсутності підстав для віднесення цих ділянок до комунальної власності. Зокрема, прокуратура посилається на положення статей 71, 72 Земельного кодексу УРСР 1970 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

22. Онуфріївський кінний завод №175 був постійним користувачем земель на території Онуфріївського району Кіровоградської області, про що свідчить запис, вчинений у шостому місяці 1973 року в Державній земельній книзі, порядковий номер 13, у розділі 3 - "Землі радгоспів" в колонці п`ятій "Види користування землею" зазначено "постійне" щодо Онуфріївського кінного заводу №175, загальна площа - 4206,6 га.

23. Онуфріївський кінний завод №175 використовував землі основного (виробничого) призначення у відповідності до плану внутрігосподарського землеустрою, про що свідчить Технічний звіт по землеустрійним вишукуванням для розроблення проекту внутрішньогосподарського землеустрою конезаводу №175 Онуфріївського району Кіровоградської області.

24. 13 липня 1992 року розпорядженням представника Президента України в Онуфріївському районі Кіровоградської області №81 затверджено технічну документацію по формуванню території району, згідно з якою за Державним підприємством "Онуфріївський кінний завод №175" визнано право постійного користування на закріплені та передані в користування земельні угіддя, які знаходяться на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, загальною площею 2211,7 га, в тому числі сільськогосподарських угідь площею 1809,1 га.

25. Наведене також підтверджується довідками відділу Держкомзему в Онуфріївському районі Кіровоградської області від 31.01.2011 №212 і №213.

26. У подальшому на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №2305-р від 01.12.2010 "Про деякі питання розвитку конярства" та наказу Міністерства аграрної політики України №33 від 01.01.2011 "Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов`язана з розвитком конярства" Державне підприємство "Онуфріївський кінний завод №175" реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства "Конярство України" зі створенням на базі Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175" відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи. Відповідно до пункту вказаного 2 наказу ДП "Конярство України" (Боржник) визнаний правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств, зокрема ДП "Онуфріївський кінний завод №175".

27. 11 серпня 2011 року комісією з реорганізації Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175" підписано передавальний акт, відповідно до якого Боржник став правонаступником всіх майнових та немайнових прав, а також обов`язків Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175".

28. На підставі зазначеного передавального акту до Боржника перейшли права щодо користування земельними ділянками, зокрема, на території Онуфріївського району Кіровоградської області: на території Онуфріївської селищної ради площею 2138,50 га та Павлиської селищної ради площею 1551,20 га.

29. Вказані обставини також встановлені судовими рішеннями у справі №912/1677/14 за позовом заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до Державного підприємства "Конярство України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" про визнання недійсним договору, зобов`язання повернути земельну ділянку.

30. У довідках відділу Держкомзему в Онуфріївському районі Кіровоградської області від 07.02.2012 №47 і №48 вказано, що ДП "Конярство України" (Боржник) на праві постійного користування належить 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

31. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" Онуфріївська селищна територіальна громада була включена до складу Олександрійського району Кіровоградської області.

32. Боржник здійснив дії з реєстрації права постійного користування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки площею 1378,2826 га, декларує і сплачує плату за землю за земельні ділянки на території Онуфріївської та Павлиської селищних рад Олександрійського (Онуфріївського) району Кіровоградської області площею 3495,1900 га, використовує її в сільськогосподарських цілях.

33. Згідно з наказами Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-14801/14-20-СГ від 21.10.2020, №11-15375/14-20-СГ від 30.10.2020, №11-15964/14-20-СГ від 09.11.2020, №11-15966/14-20-СГ від 09.11.2020, №11-15967/14-20-СГ від 09.11.2020, №11-16551/14-20-СГ від 26.10.2020, №11-16604/14-20-СГ від 26.11.2020, №11-17554/14-20-СГ від 28.12.2020 за Боржником зареєстровано право постійного користування земельними ділянками, розташованими на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського (Олександрійського) району Кіровоградської області загальною площею 1378,2826 га.

34. Головним управлінням Держгеокадастру в Кіровоградській області прийнято наказ про надання Боржнику дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського (Олександрійського) району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 1939,8000 га, в тому числі 1571,3000 га - рілля, 185,6000 га - сіножаті, 98,5000 га - пасовища, 63,3000 га - землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, 21 га - під господарськими шляхами та прогонами.

35. Однак наприкінці червня 2021 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області Смалиусом Віталієм Володимировичем були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), на підставі яких до Державного реєстру прав були внесені записи про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні позивача, за Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, зокрема:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 59053572 від 01.07.2021 20:02:19, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777059 від 24.06.2021 14:55:40 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0717, площею 86,1759 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 59053620 від 01.07.2021 20:08:27, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777090 від 24.06.2021 14:57:47 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0713, площею 51,3197 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 59053303 від 01.07.2021 19:28:53, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42776815 від 24.06.2021 14:53:21 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0715, площею 88,3456 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 59065468 від 02.07.2021 12:35:05, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42787299 від 25.06.2021 13:56:59 на земельну ділянку кадастровий номер :50:035:0049, площею 5.6453 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15.06.2021, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, .

36. У перелічених рішеннях як підстава для державної реєстрації вказане рішення Онуфріївської селищної ради №860 від 15.06.2021, за змістом якого відповідно до статей 117, 122, 151, пункту 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, Закону України №1423-IX від 28.04.2021 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" та статі 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада доручила начальнику відділу земельних відносин Ради звернутись до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебували у державній власності, згідно з додатком.

37. За результатами проведення Українським незалежним інститутом судових експертиз земельно-технічної експертизи складено висновок від 12.10.2021 № 200/08-201, у якому судовий експерт дійшов висновку про належність спірних земельних ділянок за відповідними кадастровими номерами до єдиного земельного комплексу, що знаходився в межах плану землекористування Онуфріївського кінного заводу №175.

Позиція Верховного Суду

38. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

39. Предметом спору в цій справі є захист права постійного користування Боржника, яке він вважає порушеним внаслідок безпідставної реєстрації за Радою права власності на Спірні земельні ділянки, які належать до земель державної власності. Водночас Рада не визнає наявність у Боржника права, яке він вважає порушеним.

40. У силу статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

41. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав (ст. 152 Земельного кодексу України).

42. Положення наведеної норми кореспондуються з положеннями статей 16, 392, 396 Цивільного кодексу України, які передбачають захист прав особи, яка має речове право на чуже майно, в порядку, передбаченому для захисту права власності, зокрема, шляхом пред`явлення позову про визнання права, якщо воно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право.

43. Метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

44. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент звернення з позовом у цій справі) у частині 3 статті 26 передбачав, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

45. Згідно з положеннями статей 78, 80, 83, 84 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, це право набувається і реалізується державною через органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень. Водночас комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам, що реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

46. Відповідно до пункту 24 розділу Х "Прикінцеві положення" Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема, крім земель: що використовуються державними підприємствами на праві постійного користування.

47. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

48. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки врегульована статтею 117 Земельного кодексу України та здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.

49. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема: підприємства, що належать до державної та комунальної власності (ст. 92 Земельного кодексу України).

50. До набрання чинності Земельним кодексом України земельні правовідносини були врегульовані, відповідно, Земельним кодексом УРСР 1990 року, який також розрізняв тимчасове і постійне користування землею, та Земельним кодексом УРСР 1970 року, який передбачав тимчасове (короткострокове - до трьох років, довгострокове - від трьох до десяти років) та безстрокове користування.

51. Приписами Земельного кодексу України (пункт 7 розділу "Перехідні положення") та постанови Верховної Ради УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18.12.1990 №562-ХІІ передбачено збереження особами прав (зокрема користування) на земельні ділянки, отримані ними до введення в дію відповідних Кодексів.

52. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 Земельного кодексу УРСР 1970 року землі сільськогосподарського призначення надавалися в безстрокове користування, зокрема, радгоспам для ведення сільського господарства.

53. Надання земельних ділянок у користування здійснювалося в порядку відведення, яке провадилось на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст. 16 Земельного кодексу УРСР 1970 року).

54. Право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалось державними актами на право користування землею (ст. 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року). Подібні за змістом норми закріплені також у статті 23 Земельного кодексу УРСР 1990 року та статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2013).

55. Згідно з чинною редакцією статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

56. У статті 27 зазначеного Закону закріплені підстави для державної реєстрації прав, до яких щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав віднесено, зокрема: державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 01.01.2013; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність тощо.

57. При цьому Закон України "Про Державний земельний кадастр" у пунктах 2, 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції, чинній на час реєстрацією за Радою прав на Спірні земельні ділянки) передбачав, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) тощо. Водночас документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

58. Разом з тим згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №823/1984/16 та постанові Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №903/704/20, на які слушно послалися суди першої та апеляційної інстанцій.

59. Зважаючи на вимоги статей 2, 13, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, керуючись завданнями та принципами господарського судочинства, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, при вирішенні спору суд повинен оцінити надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

60. При цьому Верховний Суд (зокрема, в постанові від 09.03.2023 у справі №910/5041/22) неодноразово зауважував про необхідність врахування впровадженого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ від 20.09.2019 стандарту доказування "вірогідності доказів" у господарському процесі.

61. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію зазначеного стандарту доказування необхідним є надати не достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

62. У силу статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

63. Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний.

64. Дослідивши надані учасниками справи докази із урахуванням наведених вимог процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, які свідчать про виникнення у Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175" до 1990 року права постійного (безстрокового) користування, зокрема, земельними ділянками на території Онуфріївської селищної ради загальною площею 2137,59 га, до єдиного земельного комплексу яких належать Спірні земельні ділянки, а також набуття Боржником зазначеного права у 2011 році внаслідок правонаступництва щодо всіх прав і обов`язків Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175".

65. Суди попередніх інстанцій врахували, що факт відсутності оригіналу державного акта у зв`язку зі сплином значного періоду часу чи нереєстрації права постійного користування у Державному реєстрі прав не є тією обставиною, що свідчить про відсутність у Боржника права постійного користування землею площею 2137,59 га на території Ради.

66. Зважаючи на встановлення таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що Спірні земельні ділянки, хоча й розташовані на території Ради, але не є землями комунальної власності відповідної територіальної громади відповідно до приписів пункту 24 розділу Х "Прикінцеві положення" Земельного кодексу України, адже на момент набрання ним чинності використовувалися Боржником як державним підприємством на праві постійного користування.

67. Оскільки під час розгляду справи суди попередніх інстанцій не встановили обставини, які б свідчили про припинення вказаного права постійного користування Боржника, а також передання Спірних земельних ділянок у встановленому законом порядку із державної до комунальної власності, Верховний Суд також погоджується з висновком про відсутність у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Ради правових підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на Спірні земельні ділянки за Радою.

68. З огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи Верховий Суд не приймає до уваги аргументи Ради про наявність у нього сумнівів щодо встановлених судами фактів, відсутності достатньої доказової інформації в перелічених у судових рішеннях документах, відсутності доказів законності набуття Боржником права користування Спірними земельними ділянками, недостатності матеріалів, використаних експертом при наданні висновку від 12.10.2021 №200/08-201 тощо, які по суті зводяться до переоцінки доказів, встановлення обставин, що не були встановлені в судових рішеннях попередніх інстанцій або були відхилені ними.

69. Верховний Суд відхиляє посилання Ради на відсутність у Державного підприємства "Онуфріївський кінний завод №175" державного акту на безстрокове користування землею, адже воно не відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду з наведеного питання. А доводи Ради про те, що згідно з положеннями Земельного кодексу УРСР 1970 року землі надавалися у безстрокове користування тільки колгоспам, зокрема, суперечать змісту пункту 1 частини 1 статті 50 вказаного Кодексу. Водночас твердження Ради про надання землі Державному підприємству "Онуфріївський кінний завод №175" саме в тимчасове користування, строк якого закінчився до 1983 року не ґрунтується на посиланні на певні наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують такі обставини, але не отримали належної правової оцінки судів попередніх інстанцій. Також у касаційній скарзі (з урахуванням усунення недоліків) відсутні посилання на докази, які підтверджують неправомірність користування Боржником та його правопопередником відповідними земельними ділянками та належність їх саме до земель комунальної власності, які помилково не булі досліджені судами.

70. Стосовно заперечення Ради проти обставин розташування Спірних земельних ділянок у межах масиву земель, належних Боржнику на праві постійного користування, які ґрунтуються на доводах про неправомірність врахування судами висновку експерта від 12.10.2021 №200/08-201 через його подання після відкриття провадження у справі без поважних причин, Верховний Суд зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та постанові від 17.01.2023 у справі №925/181/20(925/411/21).

71. Верховний Суд враховує, що наведений доказ прийнятий судами попередніх інстанцій з урахуванням наведеного Боржником обґрунтування неможливості його подання. Натомість Рада не наводить конкретних наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджують розташування Спірних земельних ділянок за межами земельного масиву, переданого в користування Боржнику, але не враховані судами.

72. Верховний Суд приймає до уваги заперечення Рада проти висновку щодо неправомірності реєстрації права комунальної власності на Спірні земельні ділянки саме за Радою, а не відповідною територіальною громадою. Верховний Суд погоджується з доводами про те, що згідно з положеннями статті 80 Земельного кодексу України та статей 10, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальні громади реалізують своє право комунальної власності, зокрема, через органи місцевого самоврядування, що здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. Однак зважаючи на встановлення обставин, які свідчать про відсутність підстав для віднесення Спірних земельних ділянок саме до комунальної власності, наведені аргументи не спростовують висновок судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з метою захисту прав Боржника на постійне користування земельними ділянками державної власності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

73. З огляду на викладене, звертаючись з касаційною скаргою, Рада не спростувала висновки судів першої та апеляційної інстанцій, не довела наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

74. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних постанови апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду.

Розподіл судових витрат

75. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі №910/21682/15(910/12376/21) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді О. Банасько

В. Погребняк