ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2023 р. м. Житомир Справа № 908/2169/22

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представника третьої особи: Яковенко Д.А., ордер серії АІ № 1348938 від 09.02.2023 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім міжрегіональна трейдингова компанія" (згідно відомостей з ЄДРЮОФОПГФ - Товариство з обмеженою відповідальністю "НУРМАТ ЛТД" )

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер"

про стягнення 171360,00 грн.

Процесуальні дії по справі.

Комунальним підприємством "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради до Господарського суду Запорізької області подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім міжрегіональна трейдингова компанія" 171360,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.11.2023р. позовну заяву Комунального підприємства "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради передано за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.03.2023. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер".

20.02.2023р. від третьої особи надійшли письмові пояснення (а.с.74-100).

Ухвалою суду від 02.03.2023р. відкладено розгляд справи по суті на 23.03.2023р.

23.03.2023р. від позивача надійшли письмові пояснення (а.с.130 - 154).

23.03.2023р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.131).

В судовому засіданні 23.03.2023р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.03.2021р. сторонами було укладено договір про закупівлю товару №215, а саме: ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації.

Позивач зазначив, що поставка палива у відповідності до накладних не здійснювалася, відповідач передав позивачу талони на паливо, яке були оплачені позивачем в повному обсязі.

З лютого 2022р. мережа АЗС "БРСМ" відмовляла позивачу здійснювати заправку транспорту згідно наданих відповідачем талонів.

Залишок неотриманого позивачем палива склав 5890 л дизельного палива на суму 169632,00 грн., 60 л бензину А-92 на суму 1728,00 грн., всього - 171360,00 грн.

Претензія позивача, яка була надіслана на адресу відповідача, повернулася неврученою.

Позивач у письмових поясненнях вказав, що неодноразово звертався до відповідача щодо забезпечення можливості отримання пального по талонах.

Представники відповідача запропонували обміняти спірні талони, які не приймаються до розрахунку на АЗС, на інші актуальні, у зв`язку з чим оригінали талонів були передані відповідачу для обміну.

Позивачем залишено собі лише скановані копії переданих відповідачу талонів на пальне.

Незважаючи на усні домовленості, талони на пальне відповідачем не замінено на інші талони, а також не повернуто надані для обміну талони.

Третя особа в письмових поясненнях вказала, що постачання або продаж талонів на пальне договором взагалі не передбачено. Предметом договору є визначений сторонами товар, а саме нафта і дистиляти (бензин автомобільний та дизельне пальне).

Позивачем не надано доказів передачі відповідачем талонів на пальне, а також здійснення оплати саме за талони, оскільки у видаткових накладних в призначенні платежів значиться товар - бензин А-92 та дизельне пальне.

Зазначає, що за змістом пункту 5.4. договору постачальник самостійно, та за свій рахунок, проводить доставку (враховуючи навантажувально-розвантажувальні роботи) товару до місць використання замовником.

Тобто, сторони визначили права і обов`язки саме з постачання замовнику товару (нафтопродуктів).

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, доводи позивача не спростував.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Представники позивача та відповідача в засідання суду не з`явилися.

23.03.2023 позивачем надіслано до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника (а.с.131).

Ухвали суду, які направлялись на адресу відповідача, зареєстровану в ЄДРЮОФОПГФ: м.Житомир, вул.Кооперативна, 18, повернулись неврученими з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.59-63, 126-128).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за його адресою, зареєстрованою в ЄДРЮОФОПГФ, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки представника останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист прав та інтересів відповідача.

Також, суд враховує, що саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, а також те, що явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд розглянув справу за їх відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29.03.2021 року між Комунальним підприємством "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім міжрегіональна трейдингова компанія" (постачальник) було укладено договір №215 про закупівлю товару, згідно п.1.1 якого постачальник передає у власність замовника, а замовник сплачує ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти (далі - товар) в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною (додаток №1) (а.с.9-11).

Відповідно до п.1.3 договору асортимент кількість та номінальна вартість товару, що передається постачальником замовнику зазначено у специфікації, що є невід`ємною частиною договору.

Сума цього договору становить: 648960,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%): 108160,00 грн. (п.3.1 договору).

Згідно п.5.1 договору кінцевий термін поставки товару - 31 грудня 2021 року, у разі виникнення затримок не з вини постачальника, постачальник повідомляє про це замовника. Постачальник має право достроково поставити товар за погодженням про це із замовником.

Відповідно до п.п.5.5, 5.6 договору замовник приймає товар відповідно до видаткової накладної.

Право власності на товар переходить від постачальника до замовника з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі (отримання) товару.

Цей договір набирає чинності з дати укладення договорі та діє до 31.12.2021р. включно і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.11.1 договору).

Додатковими угодами №1 від 05.07.2021р., №2 від 18.10.2021р. сторони вносили зміни до договору та викладали в новій редакцій додаток №1 (а.с.13, 14).

Відповідно до Специфікації (додаток №1 до договору), в редакції додаткової угоди №2 від 18.10.2021р., сторони погодили, що предметом закупівлі є дизельне паливо - 3330л, ціна 24,96 грн. за 1л; бензин А-92 - 100 л, ціна 27,42 грн. за 1л; дизельне паливо - 3990л, ціна 26,40 грн. за 1л; бензин А-92 - 2504,7916л, ціна 28,80 грн. за 1л; дизельне паливо - 13389,8333 л, ціна 28,80 грн. за 1л.

Згідно наявних у матеріалах справи видаткових накладних відповідач передав позивачу товар: дизельне паливо та бензин А-92 на загальну суму 588058,80 грн. (а.с.15-24).

Вказана сума була оплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.25-34).

19.04.2022р. позивач направив відповідачу претензію, в якій висунув вимогу за двома договорами - № 215 від 29.03.2021 та № 07/02-2 від 07.02.2022 р. здійснити поставку 5890 л палива дизельного, 60л бензину А-92, 1250 л бензину А-95 або повернути сплачені кошти в сумі 211310,00 грн. (а.с.35-36).

У зв`язку з непоставкою відповідачем пального та неповерненням сплачених коштів, Комунальне підприємство "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім міжрегіональна трейдингова компанія" 171360,00 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім міжрегіональна трейдингова компанія" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "НУРМАТ ЛТД", місцезнаходження якого: місто Житомир, вул.Кооперативна, будинок 18 (а.с.109-113).

За вказаних обставин, відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "НУРМАТ ЛТД".

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини поставки між сторонами виникли на підставі договору №215 про закупівлю товару від 29.03.2021 року.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 ЦК України).

Згідно ст.ст. 663, 664 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч.1 ст.670 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач на підставі видаткових накладних в період з березня 2021р. по грудень 2021р. поставив позивачу дизельне паливо та бензин А-92 на загальну суму 588058,80 грн. (а.с.15-24).

Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін та завірені їх печатками і не містять зауважень покупця відносно кількості поставленого товару.

Вартість поставленого товару була оплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с.25-34).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що видаткова накладна - це первинний документ бухгалтерського обліку, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця.

Під час вирішення спору, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського обліку, суд не встановив фактів поставки позивачу пального у кількості, меншій ніж ним було оплачено.

Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що поставка товару здійснювалася шляхом передачі відповідачем талонів на пальне, частину з яких позивач не зміг отоварити, в зв`язку з відмовою мережі АЗС "БРСМ" здійснювати заправку транспорту згідно наданих талонів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20 грудня 1997 року, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів ( надалі - АЗС) ( абз. 2 п.3 Правил).

Згідно п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в становленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція ).

Згідно п.3 даної Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери ( п.п. 10.3.3.1); заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N17-НП ( п. п. 10.3.3.2).

Виходячи з наведених норм, талон виступає документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Суд зазначає, що за умовами п.1.1 договору про закупівлю товару №215 постачальник (відповідач) взяв на себе зобов`язання передати у власність замовника товар - ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації.

Специфікацією сторони погодили, що предметом закупівлі є дизельне паливо та бензин А-92.

Судом встановлено, що згідно видаткових накладних (а.с.15-24) позивачу було передано дизельне паливо та бензин А-92 в будь-яких претензій з боку позивача щодо кількості пального не виникало.

Виходячи з умов п.5.6 договору право власності на товар (пальне) перейшло від постачальника (відповідача) до замовника (позивача) в момент підписання ними відповідної видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі (отримання) товару.

Разом з тим, договір, додаткові угоди та специфікації не містять умов щодо поставки пального шляхом передачі позивачу талонів на пальне, не вказано періоду протягом якого може бути отримано пальне за талонами, не вказано особу, яка є емітентом талонів та найменування мережі АЗС, яка буде здійснювати заправку, також не визначено порядок подальшого заправлення транспортних засобів на підставі талонів.

В додаткових поясненнях від 22.03.2023р., які надійшли до суду засобами електронного зв`язку, позивач пояснив, що невикористані паливні талони були повернуті відповідачу для заміни і в нього лишилися лише їх сканкопії.

Позивачем до письмових пояснень додано копії талонів на пальне (а.с. 130-154). Однак, у суду відсутня можливість ідентифікувати копії даних талонів та зробити однозначний висновок про те, що вони були передані в рамках виконання договору №215 від 29.03.2021р., у зв`язку з відсутністю у самому договорі вказівки на отримання палива у вигляді талонів.

Окрім того, не вбачається можливим підтвердити справжність даних сканкопій талонів, оскільки сам позивач вказує про відсутність у нього оригіналів талонів, які були передані відповідачу, хоча доказів в підтвердження факту передачі суду не надає.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц вказала щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Оцінивши в сукупності подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що умовами договору сторони обумовили поставку пального в певній кількості та асортименті, і така поставка була виконана відповідачем в повному обсязі, виходячи з підписаних позивачем без жодних зауважень видаткових накладних.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

З огляду на наведені вище обставини, у суду відсутні підстави для висновку про прострочення виконання боржником (відповідачем) своїх зобов`язань за договором, оскільки під час вирішення спору судом не підтверджено факти передачі саме талонів на пальне, а не пального, та неможливість їх подальшого отоварення, що могло б свідчити про неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені відповідачем, потягли порушення його права на отримання придбаного товару у кількості визначеній в договорі. В будь-якому разі, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідача, які на його думку порушують його права.

В той же час судом має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії відповідача права позивача, та має бути встановлено правомірність (неправомірність) дій кожної з сторін договору, а питання про їх відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.3 ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, недоведення позивачем факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок дій відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.04.23

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи

2 - позивачу (рек.. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід)

4 - третій особі (рек.)