ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р. Справа№ 910/7548/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.11.2022

у справі №910/7548/22 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 15 888,06 грн

УСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 15 888,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вантаж за накладною № 0403386 був доставлений відповідачем з порушенням терміну доставки, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 15 888,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 у справі №910/7548/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 1 588 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 06 коп. та судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення неустойки за перевищення доставки вантажу в сумі 15 888, 06 грн проте враховуючи, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, судом задоволено клопотання відповідача і зменшено розмір неустойки до 10 %.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині зменшення розміру неустойки до 10 % та відмови у задоволенні частини позовних вимог та постановити нове рішення про задоволення позову повністю.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує відсутністю підстав для зменшення неустойки, оскільки вона розрахована на підставі і у відповідності до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а дана Угода не містить норм, які б надавали господарському суду право зменшувати розмір стягуваної неустойки і звертає увагу суду на те, що доставка вантажу здійснювалась до запровадження воєнного стану в країні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 апеляційну скаргу у справі №910/7548/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7548/22 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

27.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення шляхом оформлення залізничної накладної № 0403386, відповідно до умов якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовська залізниця вантаж у вагонах у кількості та номери яких зазначені у відомості вагонів до станції Скнилів Львівської залізниці.

Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, Білорусії, а електронна - на території України.

Загальна відстань по території Литви 343 км. Час перебування вантажу на території Литви - 2 доби.

Загальна відстань по території Білорусії - 319 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 2 доби.

Загальна відстань по території України складає 359 км.

Позивач отримав повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення 09.12.2021. таким чином, час перебування вантажу на території України складає 8 діб.

Відповідно до графи 30 «Відмітки перевізника» накладної, вантаж був затриманий на 2 (дві) доби на ст. Сарни Львівської залізниці, що підтверджується штампами відповідної залізниці, а саме:

- 01.12.2021р. вагони були затримані на підставі акту №16465, що підтверджується штампом ст. Сарни Львівської залізниці у графі 30 накладної,

- 02.12.2021р. вагони були випущені на підставі акту №16539, що підтверджується штампом ст. Сарни Львівської залізниці у графі 30 накладної, тобто строк доставки вантажу подовжено на 2 (дві) доби по території України.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 12 діб, а загальна відстань - 1 021 км.

Позивачем зазначено, що враховуючи положення ст. 24 УМВС, які продовжують строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу та на 2 доби, що підтверджується написом у графі 30 накладної, загальний термін доставки вантажу за накладною № 0403386 не повинен перевищувати 9 діб (6 діб+1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу + 2 доби продовження строку).

Отже, фактичний термін доставки вантажу перевищує нормативний термін доставки на 3 доби.

08.02.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією №260 про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0403386 від 27.11.2021 на суму 15 888,06 грн.

Оскільки на момент звернення з позовом до суду відповідач відповіді на претензію не надав, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 15 888,06 грн.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Зі змісту частини першої ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини другої ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з перевезення вантажів залізницею.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч 1, 2 та 5 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 1 статті 19 ГПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення залізницею здійснювалось у міжнародному сполученні, а отже, до правовідносин сторін застосовується положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), яка підлягає застосуванню на території України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» №11543-XII від 12.09.1991, постанови Верховної Ради України «Про приєднання до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів» №2608-XII від 17.09.1992 та постанови Кабінету Міністрів України «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» №246 від 03.04.1993.

Відповідно до параграфу 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Згідно з параграфом 1 ст. 24 УМВС, якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Відповідно до параграфу 2 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Також параграфом 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника (параграф 4 ст. 24 УМВС).

Згідно параграфу 5 ст. 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграф 7 ст. 24 УМВС).

Відповідно до ст. 2 УМВС та додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів", розділу 1 пункту 2.1. "відправка" - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Як встановлено судом, при перевезенні вантажу за залізничною накладною №0403386 відбулась затримка вантажу на 3 доби.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 3 доби, відношення перевищення терміну доставки (3 доби) до загального терміну доставки (9 діб) складає 3/9=0,33.

Відсоток провізної плати відповідно до параграфу 2 ст. 45 УМВС, який визначається як розмір неустойки за прострочення доставки, становить 30%, провізна плата згідно із відомостями у накладній складає 52 960,20 грн. (графа 51 залізничної накладної № 0403386)

Такими чином, неустойка за прострочення доставки вантажу становить 15 888,06 грн (52 960,20 грн х 30%).

Колегія суддів перевіривши розрахунок неустойки за прострочення доставки вантажу погоджується з розміром неустойки 15 888,06 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини шостої ст. 315 ГК України, щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Параграфом 1 ст. 46 УМВС передбачено, що право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві.

Відповідно до параграфу 1 ст. 47 УМВС, позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

Право пред`явлення претензії та позову виникає: 1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу (параграф 2 ст. 46 УМВС).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією № 260 від 08.02.2022 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 15 888,06 грн. за накладною №043386 від 27.11.2021р., яка була отримана відповідачем 10.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 390.

Відповідно до параграфа 7 ст. 46 УМВС, перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити перетендодателю належну суму.

Відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання, який закінчився 09.08.2022 (відраховується з моменту отримання претензії відповідачем, тобто, з 10.02.2022).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення неустойки за прострочення строку доставки вантажу.

Параграфом 1 ст. 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки - протягом 2 місяців.

Вказані в параграфі 1 ст. 48 УМВС строки розраховуються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 ст. 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається (параграф 2 ст. 48 УМВС).

Згідно з параграфом 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, встановленого в параграфі 7 ст. 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 10.08.2022, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв`язку на конверті, в якому направлено позов до суду, а отже в межах строку, встановленого УМВС.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантажу до 0 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Суд попередньої інстанції, врахувавши, що порушення Відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії та дійшов висновку, що наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, з чим колегія погоджується та вважає часткове задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки до 10 % від суми обрахованої судом, що складає 1 588, 06 грн є обгрунтованими та правомірними, оскільки АТ "Українська залізниця" є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні в умовах здійснення ракетних обстрілів залізничної інфраструктури та відновлення інфраструктури власними силами, засобами та коштами з метою підтримки обороноздатності держави.

При цьому колегія визнає неспроможними посилання апелянта на необхідність застосування висновків Верховного суду, викладених у постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21, оскільки предмет спору, обставини справи та суб`єктний склад у наведеній справі та справі, що розглядається, різниться .

Так у справі у справі №917/530/21 предметом спору є стягнення штрафних санкцій за рішенням наділеного владними повноваженнями державного органу, яке прийнято на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренціїї" та є обов`язковим до виконання, що виключає можливість суду підміняти орган, рішення якого оскаржується, в тому числі і шляхом зменшення розміру штрафу, стягнутого за цим рішенням.

Натомість у справі, що розглядається, наведені вище обставини відсутні, як відсутній і орган, рішення якого є обов`язковими до виконання, що не виключає можливості та права суду у застосуванні до спірних правовідносин приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 у справі №910/7548/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна". Матеріали справи №910/7548/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир