ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Справа № 902/175/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ксенчиної Надії Олександрівни на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 902/175/23 (суддя Матвійчук В.В., повний текст складено 13.02.2023)

за позовом Фізичної особи-підприємця Ксенчиної Надії Олександрівни

до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області

про визнання рішення недійсним

за участю представників сторін:

позивача - Корнійчук С.А.;

відповідача - Парпальос В.В.;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ксенчина Надія Олександрівна (далі - позивач, заявник, ФОП Ксенчина Н.О.) звернулася до Господарського суду Вінницької області із позовною заявою до Стрижавської селищної ради (далі - відповідач, селищна рада) про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради від 16.11.2021 № 10 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.01.2023 (індексний номер рішення 66073366) про припинення права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0323, площею 0.1743 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та перебувала у користуванні ФОП Ксенчиної Н.О. згідно договору оренди земельної ділянки від 18.06.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником нерухомого майна - будівлі кафе, яке розташоване на території Стриживської селищної ради та для його обслуговування позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.06.2021 з відповідачем. Позивач вважає, що спірні рішення порушують його права як орендаря, оскільки договір оренди земельної ділянки із його сторони виконувався належним чином, із дотриманням земельного законодавства.

Також ФОП Ксенчина Н.О. звернулася до Господарського суду Вінницької області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0323, площею 0.1743 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради та заборони відповідачу, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які юридичні дії (правочини), поділ/об`єднання, зміну конфігурації, укладання правочинів тощо щодо земельної ділянки із кадастровим номером :02:006:0323, до вирішення справи в суді та набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що відповідач як власник земельної ділянки має змогу вчинити дії з приводу поділу, зміни площі, конфігурації спірної земельної ділянки та вчинити відносно неї будь-які інші юридичні дії (правочини), які можуть ускладнити в подальшому виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 902/175/23 в задоволенні заяви ФОП Ксенчиної Н.О. про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не подано до суду належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність відповідного забезпечення позову. До заяви не подано належних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються будь-які дії по відношенню до спірної земельної ділянки, які спрямовані на поділ/об`єднання, зміну конфігурації, укладання правочинів щодо передачі земельної ділянки третім особам. Оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ФОП Ксенчина Н.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове судове рішення, яким задоволити вимоги заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в разі вчинення відносно земельної ділянки будь-яких правочинів подальший захист прав та інтересів позивача не буде ефективним та призведе до нових судових спорів, що в подальшому утруднить захист прав та інтересів позивач;

- подаючи позовну заяву до суду та долучаючи до неї докази, позивач обґрунтував позовні вимоги та навів допущені порушення відповідачем, при цьому, в заяві про забезпечення позову було викладено мотиви її обґрунтування та вказано необхідність вжити заходи забезпечення позову до набрання у справі рішенням законної сили, щоб не утруднити в подальшому виконання судового рішення, припускаючи про можливі порушення зі сторони відповідача відносно вчинення дій по відношенню до земельної ділянки;

- суд першої інстанції в мотивувальній частині своєї ухвали не навів мотивів, які би належно обґрунтовували ухвалу та не вжив заходів забезпечення позову, тим самим не забезпечив можливість майбутнього належного виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 відкрито провадження у справі № 902/175/23 та призначено розгляд скарги на 29.03.2023 об 16:00 год.

У зв`язку із відпусткою судді - члена колегії у справі Гудак А.В. в період з 27.03.2023 по 31.03.2023 включно, судове засідання у справі № 902/175/23, призначене на 29.03.2023 об 16:00 год. - не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 розгляд апеляційної скарги призначено на 12.04.2023 об 14:10 год.

Відповідач правом, передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу суду не подав.

В судовому засіданні 12.04.2023 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове судове рішення, яким задоволити вимоги заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.04.2023 заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, зазначає наступне.

Предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями п. 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до усталеної практики господарських судів при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Із позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі їх задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Предметом позову у цій справі є вимоги ФОП Ксенчиної Н.О. про визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради від 16.11.2021 № 10 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.01.2023 (індексний номер рішення 66073366) про припинення права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:006:0323.

Тобто в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд вказує, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, на думку заявника, слугує те, що відповідач як власник земельної ділянки має змогу вчинити дії з приводу поділу, зміни площі, конфігурації спірної земельної ділянки та вчинити відносно неї будь-які інші юридичні дії (правочини), які можуть ускладнити в подальшому виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із позовом про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).

Оцінивши доводи та аргументацію заявника в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони не відповідають наведеним вище вимогам, оскільки заявником не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на поділ, зміну площі чи конфігурації спірної земельної ділянки, передачу в користування або у власність земельної ділянки, або ж доказів в підтвердження підготовки до вчинення вказаних дій.

В матеріалах оскарження ухвали суду відсутні докази, які б підтверджували звернення будь-яких інших осіб до відповідача із проханням надати в користування або у власність земельну ділянку, а саме лише посилання заявника на потенційну можливість вчинення даних дій (без подання доказів наявності даних фактичних обставин) не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, враховуючи те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на недостатньо обґрунтованих припущеннях заявника, ним не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України в підтвердження фактів вчинення відповідачем дій, на які посилається заявник, або ж їх підготовку, що матиме загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом обраних позивачем способів забезпечення позову, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи заявника про наявність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими та передчасними.

Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Разом з тим, відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів до забезпечення позову, суд апеляційної інстанції також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду. При цьому, за змістом ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відтак, позивач, у разі коли йому будуть відомі факти вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на поділ, зміну площі чи конфігурації спірної земельної ділянки, передачу в користування або у власність земельної ділянки, або ж факти в підтвердження підготовки до вчинення вказаних дій, не позбавлений права звернутися до суду повторно із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, тому відсутні підстави для її скасування за наведених у апеляційній скарзі мотивів.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ксенчиної Надії Олександрівни на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 902/175/23 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 902/175/23 повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.