ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/2513/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Кондратова І.Д., Кролевець О.А.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Поліщук Л.В., судді: Богатир К.В., Таран С.В.)

від 16.01.2023

у справі № 916/2513/21

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терешкової 45"

про визнання недійсними рішень загальних зборів,

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явилися

відповідача - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терешкової 45" (далі - ОСББ "Терешкової 45") про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ "Терешкової 45" від 27.07.2017, оформлених протоколом № 4, з моменту їх прийняття.

1.2. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що при організації та проведенні загальних зборів порушені вимоги Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а також положення статуту ОСББ "Терешкової 45", відтак, було порушено право позивача, як співвласника майна, на участь в управлінні об`єднанням, а рішення, ухвалені загальними зборами, мають бути визнані недійсними на підставі рішення суду.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 у справі №916/2513/21 у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2022 у справі №916/2513/21 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення загальних зборів від 27.07.2017, які оформлені протоколом № 4 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терешкової 45".

2.3. Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи №916/2513/21 задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терешкової 45" на користь ОСОБА_1 6 638,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи №916/2513/21. У задоволені решти заяви відмовлено.

2.4. Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, та за наявності клопотання відповідача про зменшення таких витрат, виходив з того, що сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою, пропорційною до предмета спору, співрозмірною зі складністю справи та наданих послуг, з огляду на що дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати в сумі 6 000,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими і такими, що підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в розмірі 638 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 у справі №916/2513/21, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, якою просить змінити додаткову постанову суду апеляційної інстанції та задовольнити фактично понесені витрати позивача на професійну правову допомогу у загальній сумі 15 000,00 грн.

3.2. Підставами для скасування додаткової постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Вказує, що апеляційним господарським судом не було враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, від 19.11.2020 у справі №910/7844/19, від 18.10.2022 у справі №910/18645/19, від 06.10.2022 у справі №918/863/20, від 28.06.2022 у справі №904/3670/20, від 10.02.2022 у справі №922/1372/21.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

У заяві щодо витрат у зв`язку із розглядом справи ОСОБА_1 просив стягнути витрати у зв`язку із розглядом справи у загальному розмірі 15 982,00 грн, а саме:

1) 78,00 грн - витрати на поштові відправлення;

2) 300,00 грн - витрати на послуги інтернет-телефонії;

3) 278,00 грн - витрати на проїзд у транспорті до суду і у зворотному напрямку;

4) 326,00 грн - витрати на послуги ксерокопіювання доказів та друк печатних текстів;

5) 15 000,00 грн - витрати на правову допомогу.

Для підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №916/2513/21 ОСОБА_1 надано наступні документи:

1)оригінал договору про надання правової допомоги б/н від 01.08.2021, укладеного між громадянином України ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом Рибаком Андрієм Вікторовичем (адвокатом), відповідно до умов якого:

- адвокат зобов`язується надати правову допомогу, у тому числі за окремими дорученнями клієнта (пункт 1.1);

- адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно із умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України, у зв`язку із захистом законних прав та інтересів клієнта, пов`язаних з підготовкою та судовим розглядом позову про визнання недійсними рішень загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терешкової-45", які оформлені протоколом від 27 липня 2017 року №4, з моменту їх прийняття (пункт 1.2);

- клієнт відповідно до цього договору має право давати адвокату окремі доручення на вчинення конкретних дій, складення процесуальних та інших документів. Окремі доручення узгоджуються сторонами у письмовій формі (пункт 1.3);

- клієнт доручає адвокату вивчити та скласти необхідні документи для звернення до суду; оскаржувати судові рішення (ухвали) до апеляційних та касаційних судових інстанцій (пункт 1.4);

- адвокат не має права підпису будь-яких письмових заяв та клопотань по справі клієнта. Усі процесуальні документи подаються до суду за підписом клієнта та ним особисто (пункт 1.7);

- за надання правової допомоги за цим договором клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду у розмірі та порядку, визначеному цим договором (пункт 4.1);

- перед початком надання адвокатом правової (правничої) допомоги виконавець та клієнт узгодили суму авансу в розмірі 100% гонорару, що становить 15 000,00 грн, який не підлягає поверненню у випадку дострокового розірвання цього договору (пункт 4.2);

- ставка погодинної оплати роботи адвоката становить 500,00 грн (пункт 4.4, який помилково зазначений у договорі як пункт 3.4);

- клієнт сплачує адвокату 1 000,00 грн за участь у кожному судовому засіданні (пункт 4.5, який помилково зазначений у договорі як пункт 3.5);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання, термін дії цього договору два роки (пункт 3.1);

2)оригінал акту від 20.10.2022 прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 01.08.2021, відповідно до якого адвокат Рибак Андрій Вікторович надав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу наступного змісту:

- усна консультація - 2 години - 1 000,00 грн;

- підготовка позовної заяви - 8 годин - 4 000,00 грн;

- підготовка клопотання про звільнення від сплати судового збору - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка клопотання стосовно усунення недоліків (на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху) - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка заяви про поновлення провадження у справі - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка заяви щодо пропуску строку, встановленого судом на подання відзиву відповідачем - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка заперечень щодо заяви про застосування судом позовної давності - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка апеляційної скарги - 8 годин - 4 000,00 грн;

- підготовка клопотання стосовно усунення недоліків апеляційної скарги (на виконання ухвали суду про залишення без руху) - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка клопотання про звільнення від сплати судового збору - 1 година - 500,00 грн;

- підготовка доповнень до апеляційної скарги - 5 годин - 2 500,00 грн;

3) оригінал квитанції до прибуткового касового ордера №01/08-1/21 від 01.08.2021 про прийняття адвокатом Рибаком Андрієм Вікторовичем від ОСОБА_1 оплати за договором про надання правової допомоги в сумі 15 000,00 грн.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача вартість правової допомоги у загальній сумі 15 000,00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 982 грн.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Предметом касаційного перегляду є додаткова постанова суду апеляційної інстанції, якою заяву позивача про стягнення 15 982,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача 6 638,00 грн.

5.3. На підставі частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів враховує правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За положенням частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

5.4. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що представництво інтересів позивача як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, здійснювалося адвокатом Рибаком Андрієм Вікторовичем. Оцінюючи обґрунтованість заяви ОСОБА_1, заперечення ОСББ "Терешкової 45" в контексті положення частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем суми відшкодування витрат за надання усної консультації у розмірі 1 000,00 грн, підготовку позовної заяви у розмірі 4 000,00 грн та за підготовку апеляційної скарги у розмірі 4 000,00 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, нерозумними та несправедливими, а тому підлягають задоволенню частково, а саме: за надання усної консультації у розмірі 500,00 грн, за підготовку позовної заяви у розмірі 2 000,00 грн та за підготовку апеляційної скарги у розмірі 2 000,00 грн, що може вважатись розумним і співмірним у даному спорі.

Стосовно наданих адвокатом послуг на загальну суму 2 000,00 грн, а саме, щодо підготовки двох клопотань про звільнення від сплати судового збору (до суду першої та до суду апеляційної інстанцій) вартістю по 500 грн, а також двох клопотань стосовно усунення недоліків позовної заяви та недоліків апеляційної скарги вартістю по 500 грн, суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що сплата судового збору, в силу положень пункту 2 частини першої статті 164 та пункту 2 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до господарського суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою, при цьому ані місцевим господарським судом, ані судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, та, крім того, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 були допущені інші порушення вимог процесуального закону (частини другої статті 162, пункту 8 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України), що мало наслідком залишення відповідними ухвалами позовної заяви та апеляційної скарги без руху (ухвала Господарського суду Одеської області від 20.08.2021 та ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2022), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в цій частині.

Щодо відшкодування витрат за надані адвокатом послуги з підготовки доповнень до апеляційної скарги вартістю 2 500,00 грн, суд апеляційної інстанції також відмовив, оскільки ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2022 у справі № 916/2513/21 залишено без розгляду з підстав того, що скаржником не наведено причин пропуску процесуального строку для подання доповнень до апеляційної скарги, а також не надано відповідного клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, вказані доповнення до апеляційної скарги не розглядалися та не приймалися до уваги під час прийняття постанови у даній справі.

В частині заявлених до відшкодування витрат позивача за надані адвокатом послуги з підготовки заяви про поновлення провадження у справі у сумі 500,00 грн, з підготовки заяви щодо пропуску строку, встановленого судом на подання відзиву відповідачем, у сумі 500,00 грн, з підготовки заперечень щодо заяви про застосування судом позовної давності у сумі 500,00 грн, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими, такими, що відповідають критеріям реальності витрат і розумності їхнього розміру.

Отже, за встановлених обставин та норм права, а також з урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу та за наявності клопотання відповідача про зменшення таких витрат, колегія суддів вважає обґрунтованим покладення судом апеляційної інстанції на відповідача відшкодування позивачу 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в основу свого рішення поклав лише клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, яке є декларативним, колегією суддів відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції врахував обсяг наданих адвокатом послуг та їх співрозмірність до предмета позову.

Аргументи скаржника стосовно неправильної оцінки судом апеляційної інстанції доказів щодо обставин надання послуг правничої допомоги зводяться до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також Верховний Суд, розглянувши постанови, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом при ухваленні оскаржуваної додаткової постанови, встановив, що застосування судом апеляційної інстанції норм права в оскаржуваному рішенні не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. Застосування судами норм права у вказаних справах залежало від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.

Щодо частково задоволення заявлених до відшкодування витрат ОСОБА_1 , пов`язаних із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, касаційна скарга не містить доводів та заперечень в цій частині.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, виходячи із доводів та вимог касаційної скарги та враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції.

6. Судові витрати

6.1. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткову постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, відповідно судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 у справі №916/2513/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді І. Кондратова

О. Кролевець