ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1175/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

за участю секретаря судового засідання: Солодова І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Курцикідзе Євгена Геннадійовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2022 (повний текст складений 14.12.2022, суддя Корсун В.Л.) у справі №908/1175/22

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця Курцикідзе Євгена Геннадійовича, м.Запоріжжя

до відповідача: Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя

про визнання недійсним повідомлення та визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

25.07.22 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Курцикідзе Євгена Геннадійовича (далі ФОП Курцикідзе Є.Г.) за вих. від 20.07.22 з вимогами до концерну "Міські теплові мережі" (надалі концерн "МТМ") про:

- визнання недійсним лист/повідомлення Теплопостачальної організації концерн "МТМ" про припинення дії в цілому договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195;

- визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195 між ФОП Курцикідзе Є.Г. та теплопостачальною організацією концерн "МТМ" укладеним/діючим.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.11.2022 у справі №908/1175/22 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що сам по собі лист/повідомлення за вих. від 11.02.22 № 13351/42-353, який позивач просить визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки не тягне за собою набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків для сторін у цій справі. Крім того, господарський суд вказав, що у відповідності до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (між концерном «МТМ» та ФОП Курцикідзе Є.Г. щодо нежитлових приміщень по вул. Авраменка, 13, площею 469,3 м та по вул.Чарівна, 46-Б в м.Запоріжжі) набрав чинності з 01.11.21, а раніше укладений договір (в розумінні суду договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195) втратив чинність.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Курцикідзе Євген Геннадійович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- в оскаржуваному рішенні відсутнє обгрунтування відносно спростування позиції Позивача стосовно того, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 лютого 2010 року № 345195 між Фізичною особою-підприємцем Курцикідзе Євгенієм Геннадійовичем та Теплопостачальною організацією Концерн «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, б-р Гвардійський, 137, Код ) не є укладеним/діючим;

- господарський суд прийшов до помилкового висновку, що Позивачу треба укласти договір на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки перелічені судом норми права стосуються лише Приміщень багатоквартирних будинків, а з суб`єктами господарювання (такими як позивач) укладаються господарські договори;

- відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, між тим, приміщення ФОП Курцикідзе Є. Г., що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чаріна, 46Б не є багатоквартирним будинком, житловим, садібним або дачним;

- у Позивача був укладений договір №345195 від 01.02.2010 року, що пролонгується кожен рік, а для його розірвання потрібно пройти передбачену Договором процедуру, яка не була здійснена - угода про розірвання відсутня. Теплопостачання розрізняється для споживачів, у залежності від певних технічних особливостей, і саме через ці особливості (обособлена система опалення та інше) з Позивачем був укладений саме господарський договір на теплопостачання, відповідно Закону України «Про теплопостачання» та постанови КМУ №1198 від 03.2010.2007р., а не договір на комунальні послуги за Законом «Про Житлово Комунальні Послуги». І ці особливості і зараз відрізняють Позивача від споживачів комунальних послуг у багатоквартирних будинках, та законодавство на підставі якого був укладений договір №345195 від 01.02.2010 - є чинними і на цей час, при цьому норма щодо втрати чинності попередньо укладених договорів на комунальні послуги не стосується господарських договорів на теплопостачання.

- відповідач на надав жодного доказу відносно того, що об`єкти нерухомого майна Позивача є співвласністю багатоквартирного будинку, натомість Позивач надав суду докази відносно того, що у нього є договір, де теплоносій подається, зокрема на нежитлову Будівлю Літ А, АЗ по вул. Чарівна, 46-Б, та нежитлове приміщення прибудова будівлі літ. А1, А2, по вул. Авраменка, 13, які не мають співвласників, та не є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку;

- проект Договору Позивачу відповідач не надавав, з позивачем проект договору не погоджувався, з пропозицією відповідач не звертався до позивача, рішення Позивач не приймав, натомість відповідач вважає господарський договір розірваним, а індивідуальний (публічний) договір укладеним;

- відповідно Типового договору на який посилається Відповідач у своєму відзиві, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, фактом акцептування/погодження на укладення договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг, водночас, з боку Позивача Заяви-приєднання не було надано, фактично це означає, що позивач не бажав укласти індивідуальний договір; рахунки за невідомими/індивідуальними договорами позивач не сплачував та неодноразово заперечував у листуванні з відповідачем відносно укладення нового договору.

Просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2022 у справі №908/1175/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в частині визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2010р. № 345195 між ФОП Курцикідзе Є.Г. та теплопостачальною організацією концерн "МТМ" укладеним.

Відповідач у письмових поясненнях до апеляційної скарги просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі №908/1175/22. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.02.10 між фізичною особою-підприємцем Курцикідзе Євгенієм Геннадійовичем (Споживач) та концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальна організація) укладено договір купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді № 345195 згідно умов якого (п. 1.1. договору) Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно із п. 1.2. договору, під час виконання цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовленні цим договором, сторони зобов`язуються керуватись Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», «Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду», «Правил будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води», «Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж» та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Відповідно до розділу 8 договору, розбіжність та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішується шляхом проведення переговорів, листуванням або укладанням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу (п. 8.1.). У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спільного питання (п. 8.2.).

Розділом 10 договору визначено, що цей договір діє з 01.02.10 до 01.02.11 (п. 10.1.). Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін (п. 10.2.). … Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії такого договору не заявила про розірвання цього договору (п. 10.4.).

Додатком 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195 визначено, що вказаний договір укладено для об`єктів розташованих за адресами:

- м. Запоріжжя, вул. Авраменко, буд.13;

- АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.10 № 25068162, власником будівлі літ. А, А3 за адресою: АДРЕСА_1 є Курцикідзе Євгеній Геннадійович, форма власності - приватна, розмір частки 1/1.

У відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.05.13 № 3915307, нежитлове приміщення підвалу та 1-го поверху літ. А1, А2 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 297,6 кв.м. належить ОСОБА_1 , форма власності - приватна, розмір частки 1/1.

Листом від 12.11.21 № 5998/42-9031 концерн «МТМ», розглянувши звернення ФОП Курцикідзе Є.Г. за вих. від 02.11.21, повідомив останньому наступне:

«… Між Концерном «МТМ» та ФОП Курцикідзе Є.Г. укладено договір №345195 на нежитлові приміщення, які знаходиться за адресою вул. Чарівна, 46Б.

Нежитлове приміщення, загальною площею 658,9 кв.м. по вул. Чарівна, 46Б, знаходиться в окремо розташованій будівлі, але підключеня до централізованого опалення виконано в підпалі житлового будинку по АДРЕСА_1 , що відсутність опалювальних приладів у окремих приміщеннях - це результат порушення вимог технічної експлуатації внутрішньобудинкових інженерних мереж та порушення порядку теплопостачання будинку.

Також повідомляємо, що по нежитловому приміщенню ФОП Курцикідзе, за адресою АДРЕСА_1 , проходять внутрішньобудинкові трубопроводи системи опалення будинку. Тобто вказане приміщення не підпадає під термін неопалюване приміщення.

Слід зауважити, що внутрішньобудинкові трубопроводи належать на правах власності всім власникам/співвласникам житлових та нежитлових приміщень будинку. Об`єкт теплопостачання це житловий будинок, тобто всі, без виключення, власники /співвласники, які знаходяться в житловому будинку є споживачами послуг з централізованого теплопостачання.

Відповідно до п. 1.4.6. «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

На підставі вище наведеного, Вам необхідно відновити систему теплопостачання відповідно у нежитловому приміщенні.

Щодо відключення від послуги з централізованого опалення.

Процедура відключення споживачів від централізованого опалення (далі - ЦО) та/або гарячого водопостачання (далі - ГВП) регламентується наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 «Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» (далі - Порядок №169), Законом України №2189-VІІІ від 09.12.2017р. «Про житлово-комунальні послуги».

Діючим законодавством передбачається можливість відключення від ЦО та/або ГВП будівлі, житлового будинку в цілому (у т.ч. багатоквартирного будинку та будинку садибного типу з двома чи більше квартирами) за рішенням загальних зборів та за згодою власників (співвласників) житлового будинку, відповідно до Порядку 169.

Хочемо наголосити, що відключення квартир та нежитлових приміщень у будинках від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) без дотримання встановленого Порядку не допускається.

Щодо розірвання договору № 345195.

У відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (надалі Закон) прийняті постанови Кабінетом Міністрів України (надалі - Постанова) про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг та оприлюднені на сайті https://zakon.rada.gov.ua/, а саме Постанова від 08.09.2021р. №1022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від, 21 серпня 2019 р. № 830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та Постанова від 08.09.2021р. №1023 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182 Про ствердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про падання послуги з постачання гарячої води».

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг укладені раніше, втрачають чинність з дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Тому з 01.11.2021 року з ФОП Курцикідзе Є.Г. за адресою вул. Чарівна, 46Б укладено індивідуальний договір про падання послуги з постачання теплової енергії №73202261.

Згідно з вищенаведеним, пропонуємо Вам ознайомитись з текстом договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуг Концерну «МТМ». …».

ФОП Курцикідзе Є.Г. листом № 01/2022ТМ від 11.01.22 просив концерн «МТМ» (дослівно):

«- від`єднати мене від теплопостачання та ГВП, розірвати укладений між нами Договір у відповідності до Вашої попередньої вимоги, вимог Закону, моєї згоди та клопотання, та умов п.10.2; п.10.4 зазначеного Договору, в частині надання послуг теплопостачання та ГВП за адресою м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 46Б;

- надати передбачені Договором №345195 від 01 Лютого 2010 року рахунки щодо Будівлі літ. А1/А2 приміщень 66 та 68 по вул. Авраменка, 13;

- анулювати безпідставні рахунки;

- виправити технічну помилку за якою у Вас є наявна інформація про існування невідомих мені договорів вказаних у зазначених рахунках, або надати копії цих договорів для подальшого вирішення питань щодо їх дійсності та оскарження.

Прошу також не виставляти нових рахунків, що не відповідають укладеному між нами Договору №345195 від 01 Лютого 2010 року, для недопущення накопичення помилкових документів у документообороту Вашого та мого підприємства.».

Листом за вих. від 11.02.22 № 13351/42-353 концерн «МТМ» повідомив ФОП Курцикідзе Є.Г., що на підставі ч. 5 ст. 13, ч. 7 ст. 14, п. 3 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанов КМУ від 08.09.21 № 1022, № 1023, станом на 01.11.21 раніше укладений з концерном «МТМ» договори припинили свою дію, а індивідуальні договори на послуги з постачання теплової енергії є укладеними за наступними адресами, а саме:

- договори № 73202251, № 73202252 вул. Авраменка, 13 нежитлові приміщення ФОП Курцикідзе Є.Г., площею 469,3 м.кв.;

- договори № 73202261, № 73202262 - вул. Чарівна, 46Б, нежитлове приміщення ФОП Курцикідзе Є.Г., площею 658,9 м.кв.

ФОП Курцикідзе Є.Г. листом № 02/2022ТМ від 30.06.22 просить концерн «МТМ» (дослівно):

«- від`єднати мене від теплопостачання та ГВП, розірвати укладений між нами Договір у відповідності до Вашої попередньої вимоги, вимог Закону, моєї згоди та клопотання, та умов п.10.2; п.10.4 зазначеного Договору, в частині надання послуг теплопостачання та ГВП за адресою м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 46Б;

- надати передбачені Договором №345195 від 01 Лютого 2010 року рахунки щодо Будівлі літ. А1/А2 приміщень 66 та 68 по Авраменка, 13;

- анулювати безпідставні рахунки;

- виправити технічну помилку за якою у Вас є наявна інформація про укладання договорів № 73202251, 73202252, 73202261, 73202262.

Прошу також не виставляти нових рахунків, що не відповідають укладеному між нами Договору №345195 від 01 Лютого 2010 року, для недопущення накопичення помилкових документів у документообороту Вашого та мого підприємства.».

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про визнання недійсним одностороннього правочину, який оформлений листом/повідомленням від 11.02.22 № 13354/42-353 про припинення дії в цілому договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195 та визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.10 № 345195 між ФОП Курцикідзе Є.Г. та концерном «МТМ» укладеним/діючим.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги рішення господарського суду оскаржується лише в частині відмови господарського суду в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2010р. № 345195 між ФОП Курцикідзе Є.Г. та теплопостачальною організацією концерн "МТМ" укладеним.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та є обов`язковим для сторін на підставі закону.

За змістом ст. 25 цього Закону теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Відповідно преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг(п.5 ст.1 Закону)

Згідно з ч.1 ст.2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Пунктами 6, 13 статті 1 Закону визначено, що

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Як вбачається зі ст.5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником окремої нежитлової будівлі № 46Б по вул. Чарівній, яка підключена до мереж теплопостачання та оснащена вузлом комерційного обліку, а також власником нежитлових приміщень в будинку по вул.Авраменко, 13, які також підключені до мереж теплопостачання. Теплова енергія використовується позивачем для обігріву приміщень. Отже позивач, як власник нерухомого майна, є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 даного Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначений ст.13 Закону.

Даною нормою встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч.1).

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом (ч.2).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.3).

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною (ч.4).

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг….

Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. (ч.5).

Отже, згідно ст.13 Закону, укладання публічних договорів приєднання можливе лише з співвласниками багатоквартирного будинку, які не вибрали модель договірних відносин та не уклали відповідний договір та з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків.

З індивідуальними споживачами, які не є співвласниками багатоквартирного будинку договори укладаються відповідно до ч.4 ст.13 Закону.

Пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Як зазначалося вище, між позивачем та відповідачем 01.02.2010р. був укладений договір № 345195 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, з терміном дії до 01.02.2011р.. з пролонгацією на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін за місяць до його закінчення не заявила про розірвання даного договору.

Позивач звернувся з позовом про визнання даного договору діючим/укладеним з тих підстав, що відповідачем виставляються рахунки з посиланням на зовсім інший договір та повідомленням в листі про втрату чинності даного договору та що з 01.11.2021р. діють нові індивідуальні договори укладені в публічний спосіб.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів.

Відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, за загальним правилом, визначені частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України), хоча суд може захистити цивільне право або інтерес й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Разом з цим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Між тим, аналіз приписів статей 16 ЦК України та 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору укладеним/дійсним

Колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку, звертаючись із конкретно сформульованою позовною вимогою про визнання договору укладеним/дійсним, позивачем фактично ставиться питання про встановлення юридичного факту, а саме: факту дії договору № 345195 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, що виходить поза межі компетенції господарського суду.

У цьому зв`язку колегія суддів доходить висновку про його неналежність та неефективність, оскільки задоволення таких позовних вимог не убезпечить позивача від виставлення відповідачем рахунків з посиланням на договори, які він вважає укладеними.

З огляду на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд справи апеляційною інстанцією слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Курцикідзе Євгена Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2022 у справі №908/1175/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.04.2023р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін