ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/11002/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Кібенко О. Р.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 (головуючий - Скрипка І. М., судді -Михальська Ю. Б., Тищенко А. І.)

за клопотанням Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/11002/21

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Скала"

до Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

про стягнення 32 633,00 грн та визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відрядженням судді Вронської Г. О. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 03.04.2023.

Історія справи

2. Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "Скала" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до адвоката Фізичної особи-підприємця Калько Дмитра Олексійовича (відповідач), з вимогами про:

- визнання недійсним договору № 30/08-1 від 30.08.2019, укладеного між адвокатом ФОП Калько Д. О. та ПП "НВФ "Скала";

- застосування наслідків недійсності договору № 30/08-1 від 30.08.2019 та стягнення з ФОП Калько Дмитра Олексійовича збитків у розмірі 28 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 3 204,73 грн та 3% річних в сумі 1 428,27 грн

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 у задоволенні позову відмовлено.

4. В ході апеляційного провадження 29.09.2022 від відповідача - Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича надійшла заява в порядку частини сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у якій останній просив:

- прийняти до уваги, що відповідач має намір сплатити розмір витрат, які він понесе у зв`язку з розглядом справи № 910/11002/21 у суді апеляційної інстанції;

- прийняти до уваги, що відповідачем будуть подані докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат після ухвалення судом рішення по справі № 910/11002/21.

5. 07.10.2022 відповідачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення документів та прийняття додаткового рішення, у якому останній просив:

- прийняти долучені докази щодо підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 910/11002/21 в суді апеляційної інстанції;

- прийняти додаткове рішення щодо розподілу судових витрат за фактом розгляду справи № 910/11002/21 в суді апеляційної інстанції;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Скала" на користь адвоката Калька Дмитра Олексійовича, який працює фізичною особою-підприємцем понесені витрати на правову (правничу) допомогу, які складають 10 854 грн за фактом розгляду справи № 910/11002/21 в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022, відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича про прийняття додаткового рішення у справі № 910/11002/21 про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

7. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю реальної необхідності у особи, яка є адвокатом, та одночасно стороною у справі, здійснювати витрати на професійну правничу допомогу із покладенням таких витрат на іншу сторону судового процесу, оскільки заявлення до стягнення адвокатом витрат на оплату послуг іншого адвоката не узгоджується із концепцією запровадження інституту представництва інтересів сторони у справі адвокатом. Адвокат, який володіє правовими знаннями на професійному рівні не потребує професійної правничої допомоги, а отже відсутній критерій дійсної необхідності у залученні іншого адвоката задля правового захисту порушених прав та представництва адвокатом інтересів відповідача у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

8. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, Фізична особа-підприємець Калько Дмитро Олексійович звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі.

9. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16, від 23.05.2018 у справі № 820/2262/17, від 14.03.2018 у справі № 826/5133/16, від 21.02.2018 у справі № 372/4899/15-ц, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 05.09.2019 у справі № 826/841/17.

10. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості отримання адвокатом правничої допомоги від іншого адвоката.

Позиція інших учасників справи

11. Позивач не надав відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

Позиція Верховного Суду

12. Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

13. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

14. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

15. Частинами 1, 3 статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

17. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього Закону).

18. Згідно із статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства тощо.

19. Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

20. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

21. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

22. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

23. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

24. У частині третій статті 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

25. Відповідно до частин першої - другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

26. При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 129 ГПК України).

27. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

28. Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

29. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

30. За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

31. Разом з тим, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. При цьому, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

32. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

33. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

34. Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 ГПК України).

35. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

36. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

37. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

38. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони

39. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

40. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

41. Відтак, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність, обґрунтованість, фактичність та неминучість.

Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.

42. Так, суд апеляційної інстанції встановив, що на підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені: договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/09-1 від 01.09.2021, рахунок № 1 від 30.09.2022, акт виконаних робіт від 04.10.2022, детальний розрахунок від 04.10.2022, квитанції про оплату послуг з надання правничої допомоги № 0.0..1 від 03.10.2022, № 0.0..1 від 04.10.2022, витяг з ЄРАУ серії АА № 028555, ставки адвокатського гонорару адвоката Рудник А. С.

43. Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у особи, яка є адвокатом та одночасно стороною у справі, відсутня реальна необхідність здійснювати витрати на професійну правничу допомогу із покладенням таких витрат на іншу сторону судового процесу, оскільки заявлення до стягнення адвокатом витрат на оплату послуг іншого адвоката не узгоджується із концепцією запровадження інституту представництва інтересів сторони у справі адвокатом.

44. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що адвокат, який володіє правовими знаннями на професійному рівні не потребує професійної правничої допомоги, а отже відсутній критерій дійсної необхідності у залученні іншого адвоката задля правового захисту порушених прав та представництва адвокатом інтересів відповідача у даній справі.

45. Однак колегія суддів не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки положеннями Конституції України унормовано, що кожен має право на професійну правничу допомогу, а приписами Господарського процесуального кодексу визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

46. При цьому в силу приписів чинного законодавства, таке право учасника судового процесу не ставиться у залежність від наявності або відсутності у такого учасника юридичної освіти, або від роду його професійної діяльності.

47. Верховний Суд зазначає, що дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат саме через те, що відповідач є адвокатом, а відтак у останнього відсутня реальна необхідність здійснювати витрати на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції фактично позбавив відповідача у справі права на професійну правничу допомогу, передбаченого Конституцією України та компенсації відповідних витрат за надану професійну правничу допомогу.

48. Водночас, відповідно до встановлених статтею 300 ГПК України меж розгляду справи суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду, досліджувати надані сторонами докази, зокрема, щодо відповідності чи невідповідності матеріалам справи, підтвердження належними доказами аргументів, викладених відповідачем у заяві про розподіл судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

49. Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

50. Положеннями пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

51. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є такими, що не відповідає положенням законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

52. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові та на підставі поданих відповідачем доказів з`ясувати розмір обґрунтованих та пропорційних до предмета спору витрат відповідача на професійну допомогу з урахуванням критеріїв реальності (дійсності та необхідності) цих витрат, розумності їх розміру та обґрунтованості, а також із наданням належної правової оцінки усім аргументам сторін при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню.

Розподіл судових витрат

53. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича задовольнити частково.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 у справі № 910/11002/21 скасувати.

3. Справу № 910/11002/21 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

О. Р. Кібенко