ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.2023м. СумиСправа № 920/1079/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/1079/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ ЛОУД ГРУП» (вул. Олександра Мишуги, буд. 2, офіс 416, м. Київ, 02141 код, за ),

до відповідача: Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, 79/2, м. Суми, 40002; код за )

про стягнення 3705395,65 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Варламова К.С. (самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ),

від відповідача: Гончаренко Я.Ю. (довіреність від 04.01.2023 №0401/19),

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

20.12.2022 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 2499974,02 грн (два мільйона чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири грн 02 коп.) основної боргу за договором купівлі-продажу (поставки) №2108/20 від 21.08.2020, укладеного між сторонами спору, 1018057,80 грн (один мільйон вісімнадцять тисяч п`ятдесят сім грн 80 коп.) інфляційних втрат, 187363,83 грн (сто вісімдесят сім тисяч триста шістдесят три грн 83 коп.) 3 % річних, а також 55580,93 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят грн 93 коп.) судового збору.

Ухвалою від 23.12.2022 у справі №920/1079/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №920/1079/22; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 06.02.2023; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

23.12.2022 копію ухвали від 23.12.2022 у справі №920/1079/22 надіслано учасникам справи відповідно до списку розсилки №4853.

Згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали від 23.12.2022 у справі №920/1079/22 позивач отримав 04.01.2023, відповідач - 30.12.2022.

01.02.2023 через систему «Електронний суд» представник позивача надіслав заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №355), аналогічна заява була надіслана представником позивача електронною поштою (вх.№356 від 01.022023), відповідно до яких, представник позивача просить судове засідання призначене на 06.02.2023, 10:30 провести за участі Варламової Катерини Сергіївни (e-mail: ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 01.02.2023 у справі №920/1079/22 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №355 від 01.02.2023 через «Електронний суд», вх.№356 від 01.02.23 електронною поштою) у справі №920/1079/22; постановлено провести судове засідання у справі №920/1079/22 призначене на 06.02.2023, 10:30 за участю представника позивача - директора Варламової Катерини Сергіївни (e-mail: ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою від 06.02.2023 у справі №920/1079/22 закрито підготовче провадження та призначено справу №920/1079/22 до судового розгляду по суті в судове засідання в режимі відеоконференції на 13.03.2023, 11:30; постановлено провести судове засідання у справі №920/1079/22 призначене на 13.03.2023, 11:00 за участю представника позивача - директора Варламової Катерини Сергіївни (e-mail: ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

13.03.2023 відповідач подав клопотання №06/250 про відкладення розгляду справи (вх №1504/23).

13.03.2023 розгляд справи №920/1079/22, призначений в судове засідання на 11:30, не відбувся у зв`язку із оголошенням на території Сумської області повітряної тривоги, що підтверджено актом Господарського суду Сумської області від 13.03.2023 у справі №920/1079/22.

Ухвалою від 16.02.2023 у справі №920/1079/22 призначено розгляд справи по суті в судове засідання в режимі відеоконференції на 27.03.2023, 12:00; постановлено провести судове засідання у справі №920/1079/22, призначене на 27.03.2023, 12:00, за участю представника позивача - директора Варламової Катерини Сергіївни (e-mail: ), в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

27.03.2023 представник відповідача подав заяву від 27.03.2023 №06/291 про розстрочення виконання рішення суду (вх №1067), відповідно до якої представник відповідача просить розстрочити виконання рішення у справі №920/1079/22 на один рік рівними частинами.

У судовому засіданні 27.03.2023 встановлено:

Представники сторін у судове засідання прибули, судом розпочато розгляд справи по суті.

Подана представником відповідача заява про розстрочення виконання рішення суду прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, заперечуючи щодо поданої відповідачем заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив розстрочити виконання рішення у справі на один рік рівними частинами, задовольнивши заяву про розстрочення виконання рішення суду.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.03.2023 на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

21.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (далі - постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів №2108/20 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: щебінь гранітний фр. 5-10 мм, щебінь гранітний фр. 5-10 (кубовидний) мм, щебінь гранітний фр. 5-20 (10-20) мм, щебенева суміш фр. 0-70, відсів гранітний (надалі іменується - товар).

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Пунктом 4.2. договору визначено, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Відповідно до п. 4.3. договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначений в п. 4.1., п. 4.2. цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 4.4. договору визначено, що у разі недостатності суми проведеного покупцем на постачальника платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: за будь-яких умов у першу чергу сплачується (погашається) сума основного боргу; всі інші нарахування та платежі сплачуються (погашаються) виключно після сплати (погашення) суми основного боргу.

Згідно з п. 5.1. договору якщо постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (залізнична станція покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника), покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці покупця вказується: найменування товару; кількість товару; найменування структурного Підрозділу, до залізничної станції якого постачається товар; адреса місця постачання; перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені покупцем одержувати товар. Постачальник розглядає заявку покупця в 1 денний строк та акцептує її або надає Покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі.

Пунктом 5.5. договору встановлено, що датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору.

Відповідно до п. 6.3.1. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, а згідно з п. 6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 10.1 та 10.3. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020; закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до матеріалів справи, у період з 01.09.2020 по 15.10.2020 позивач відвантажив відповідачу товар на загальну суму 5339974,02 грн, що підтверджено підписаними з обох сторін без зауважень видатковими накладними, а саме: №837 від 01.09.2020, № 839 від 03.09.2020, №843 від 04.09.2020, №861 від 04.09.2020, №862 від 04.09.2020, №863 від 04.09.2020, №866 від 04.09.2020, №867 від 04.09.2020, №868 від 04.09.2020, №864 від 05.09.2020, №865 від 05.09.2020, №844 від 06.09.2020, №937 від 16.09.2020, №938 від 16.09.2020, №939 від 16.09.2020, №940 від 16.09.2020, №941 від 16.09.2020, №942 від 16.09.2020, №943 від 16.09.2020, №955 від 18.09.2020, №956 від 18.09.2020, №957 від 19.09.2020, №986 від 25.09.2020, №989 від 29.09.2020, №990 від 29.09.2020, №1008 від 30.09.2020, №1009 від 30.09.2020, №1055 від 02.10.2020, №105 8 від 02.10.2020, №1060 від 04.10.2020, №1054 від 05.10.2020, №1056 від 05.10.2020, №1057 від 05.10.2020, №1059 від 05.10.2020, №1097 від 08.10.2020, №1098 від 08.10.2020, №1099 від 08.10.2020, №1100 від 10.10.2020, №1101 від 10.10.2020, №1138 від 15.10.2020, №1139 від 15.10.2020, №1140 від 15.10.2020.

Згідно з п. 5.1. договору поставка товару відбувалась залізничним транспортом на залізничну станцію визначену відповідачем, на підтвердження зазначеного до позовної заяви додані залізничні накладні, а саме: №33046657 від 01.09.2020, №43221688 від 03.09.2020, №43233360 від 04.09.2020, №33094228 від 04.09.2020, №33088345 від 04.09.2020, №33087776 від 04.09.2020, №33087818 від 04.09.2020, №33091968 від 04.09.2020, №33090994 від 04.09.2020, №33097072 від 05.09.2020, №33097007 від 05.09.2020, №43256023 від 06.09.2020, №33239070 від 16.09.2020, №3.3240250 від 16.09.2020, №33239310 від 16.09.2020, №33239377 від 16.09.2020, №33239351 від 16.09.2020, №33239062 від 16.09.2020, №33239328 від 16.09.2020, №33273681 від 18.09.2020, №33273699 від 18.09.2020, №33286857 від 19.09.2020, №33368333 від 25.09.2020, №33418138 від 29.09.2020, №33418112 від 29.09.2020, №33452269 від 01.10.2020, №33452251 від 01.10.2020, №33478082 від 03.10.2020, №33478090 від 03.10.2020, №33509134 від 05.10.2020, №3 35 09241 від 05.10.2020, №33509209 від 05.10.2020, №33509258 від 05.10.2020, №33509084 від 05.10.2020, №33546813 від 08.10.2020, №33546797 від 08.10.2020, №33551540 від 08.10.2020, №33582099 від 10.10.2020, №33582008 від 10.10.2020, №33643578 від 15.10.2020, №33643669 від 15.10.2020, №33643701 від 15.10.2020, №33643628 від 15.10.2020.

За наслідками кожної поставки товару, позивач виставив відповідачу рахунки на оплату, що додані до позову.

Відповідно до платіжних доручень: №4445 від 11.02.2022, №819 від 18.12.2020, №963 від 30.12.2020, №1581 від 02.08.2021, №1991 від 04.10.2021, №2143 від 29.10.2021 відповідач оплатив одержаний за договором товар лише частково, на загальну суму 2840000,00 грн.

Водночас, позивач у позові зауважив, що відповідач при здійсненні оплати в графі призначення платежу вказував реквізити договору поставки, а не конкретну видаткову накладну, у зв`язку з чим, позивач згідно п. 4.4 договору здійснив зарахування та віднесення оплачених сум в погашення заборгованості, що існувала на дату надходження коштів, відповідно до календарної черговості її виникнення.

05.12.2020, 12.06.2021, 17.11.2021, у зв`язку із несвоєчасною оплатою вартості поставленого товару, позивач неодноразово направляв відповідачу претензії, відповідно: від 03.12.2020 №03/12-2, від 11.06.2021 №11/06-2, від 16.11.2021 №16/11-1 разом із актами звірки взаєморозрахунків (описи вкладення в цінний лист та накладні додані до позову).

Відповідно до поданих до позову рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, зазначені претензії відповідач отримав, але залишив без задоволення, вартість поставленого за договором товару в сумі 2499974,02 грн позивачу не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав звої зобов`язання за договором. Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, відповідно до умов договору відповідач отримав товар, але вартість товару своєчасно та повністю не оплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість в сумі 2499974,02 грн.

Відповідач, доказів належного виконання зобов`язань за договором не подав, водночас, у судовому засіданні 27.03.2023 при розгляді справи по суті позовні вимоги визнав.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачем, визнання відповідачем позову, суд доходить до висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують обставини щодо поставки відповідачу товару та щодо неоплати відповідачем вартості поставленого товару.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2499974,02 грн вартості поставленого товару за договором суд вважає законними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку у позовній заяві, останнім нараховано відповідачу 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою «калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору та визнання відповідачем позову, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 2499974,02 грн боргу за поставлений товарі згідно з договором, 187363,83 грн 3% річних, 1018057,80 грн інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги як законні та обґрунтовані.

Водночас, відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду у справі №920/1079/22 (вх №1067 від 27.03.2023). Розглянувши дану заяву суд зазначає наступне.

Діяльність ДП «Сумський облавтодор» направлена на виконання робіт з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автодоріг загального користування, мостів, інших споруд та елементів обстановки доріг, на забезпечення сталої роботи на автодорогах в умовах стихійного лиха, аварій, катастроф і подолання їх наслідків, забезпечення функціонування автомобільних доріг загального користування як в зимовий, так і в літній період. Як зазначає відповідач, основним джерелом доходу підприємства є отримання плати за надані послуги (виконані роботи) з ремонту, реконструкції та утримання автомобільних доріг, мостів, автострад та інших споруд.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на час звернення відповідача із заявою про розстрочення судового рішення.

Наслідки військової агресії Російської Федерації проти України спричинили скрутне фінансове становище підприємства. У зв`язку з цим ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» наразі здійснює господарську діяльність неритмічно, у підприємства відсутні можливості стабільно та в повному обсязі виплачувати працівникам заробітну плату. Заборгованість з виплати підприємства заробітної плати працівникам складає 10673000,00 грн.

У зв`язку з наявністю фінансових складнощів та з метою наявності у підприємства фінансових ресурсів для виконання договірних зобов`язань з проведення ремонту та експлуатаційного забезпечення доріг, відповідач вимушений був залучати кредитні ресурси. Так, підприємством було укладено договір про надання овердрафту з AT «Банк Січ» на суму 2500000,00 грн, станом на сьогодні по цьому договору існує заборгованість у сумі 2 млн. грн. Також, підприємство уклало договір про надання овердрафту з AT «Комерційний банк «Глобус» у сумі 5 млн. грн. (договір №40/ЮКО-23). Крім того, у підприємства існує кредиторська заборгованість за отримані матеріали та послуги, яка складає 39682000 грн. Кредиторська заборгованість за одержаними авансами складає 218000 грн. Водночас, дебіторська заборгованість замовників перед ДП «Сумський облавтодор» складає понад 39 млн. грн.

Відповідач повідомляє, що ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було виконано робіт на суму понад 12 млн. грн., проте зазначені роботи станом на сьогоднішній день ще не були прийняті замовниками, в зв`язку із затримкою у замовників надходження бюджетних коштів на оплату виконаних робіт.

Через скрутний фінансовий стан підприємства ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було вимушене звернутись до Головного управління ДПС у Сумській області щодо розстрочення сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Так, між ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Платник) та Головним управлінням ДПС у Сумській області було укладено договір про розстрочення грошового зобов`язання (договір додається). ТУ ДПС у Сумській області було прийнято рішення №1 про розстрочення грошового зобов`язання під проценти за грошовим зобов`язанням: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Зазначене підтверджується документами, доданими відповідачем до заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Внаслідок вказаних обставин відповідач зазначає, що його підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, негайне виконання рішення господарського суду у даній справі паралізує господарську діяльність відповідача. Розстрочення виконання рішення забезпечить належне функціонування відповідача і, як наслідок, планове виконання судового рішення на користь позивача.

Відповідач, наголошує, що на сьогоднішній день не має можливості негайно виконати рішення через скрутне фінансове становище підприємства та загрозу банкрутства внаслідок обставин виняткового характеру, які полягають у збитковості діяльності відповідача за незалежних від його обставин.

Таким чином, відповідач просить розстрочити виконання рішення у справі, у зв`язку з чим останнім подана відповідна заява.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення або відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, неналежне виконання якого відповідачем є предметом спору у справі №920/1079/22, беручи до уваги виняткові обставини, як: неретмічність роботи відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі в частині сплати інфляційних та 3% річних не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд частково задовольняє заяву відповідача про розстрочення виконання рішення (вх №1067 від 27.03.2023) та вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду у справі №920/1079/22 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 187363,83 грн 3% річних та 1018057,80 грн інфляційних втрат строком на 12 місяців з дати ухвалення рішення (з 27.03.2023) шляхом сплати заборгованості в розмірі 1205421,63 грн рівними частинами відповідно до наступного графіку: 100451,80 грн - до 27.04.2023, 100451,80 грн - до 27.05.2023, 100451,80 грн - до 27.06.2023, 100451,80 грн - до 27.07.2023, 100451,80 грн - до 27.08.2023, 100451,80 грн - до 27.09.2023, 100451,80 грн - до 27.10.2023, 100451,80 грн - до 27.11.2023, 100451,80 грн - до 27.12.2023, 100451,80 грн - до 27.01.2024, 100451,80 грн - до 27.02.2024, 100451,83 грн - до 27.03.2024.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як доказ сплати судового збору в сумі 55580,94 грн позивачем до позову додане платіжне доручення від 23.09.2022 №5567.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 55580,94 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ ЛОУД ГРУП» (вул. Олександра Мишуги, буд. 2, офіс 416, м. Київ, 02141; код за ЄДРПОУ 37017,02 грн (два мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири грн 02 коп.) основного боргу за договором купівлі-продажу (поставки) товарів від 21.08.2020 №2108/20, 1018057,80 грн (один мільйон вісімнадцять тисяч п`ятдесят сім грн 80 коп.) інфляційних втрат, 187363,83 грн (сто вісімдесят сім тисяч триста шістдесят три грн 83 коп.) 3% річних, а також 55580,93 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят грн 93 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Розстрочити виконання рішення суду у справі №920/1079/22 в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ ЛОУД ГРУП» (вул. Олександра Мишуги, буд. 2, офіс 416, м. Київ, 02141; код за ЄДРПОУ 37017,80 грн (один мільйон вісімнадцять тисяч п`ятдесят сім грн 80 коп.) інфляційних втрат, 187363,83 грн (сто вісімдесят сім тисяч триста шістдесят три грн 83 коп.) 3% річних на один рік рівними частинами з дня ухвалення рішення - з 27.03.2023, відповідно до наступного графіку: 100451,80 грн - до 27.04.2023, 100451,80 грн - до 27.05.2023, 100451,80 грн - до 27.06.2023, 100451,80 грн - до 27.07.2023, 100451,80 грн - до 27.08.2023, 100451,80 грн - до 27.09.2023, 100451,80 грн - до 27.10.2023, 100451,80 грн - до 27.11.2023, 100451,80 грн - до 27.12.2023, 100451,80 грн - до 27.01.2024, 100451,80 грн - до 27.02.2024, 100451,83 грн - до 27.03.2024.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2023.

Суддя В.Л. Котельницька