ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023м. ДніпроСправа № 904/2323/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. розглянув спір

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до Фізичної особи - підприємця Калініна Станіслава Вікторовича, м. Дніпро

про стягнення 58 000 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 58 000 грн., що складають суму безпідставно набутих грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на безпідставне зберігання перерахованих позивачем коштів у відповідача.

Відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що 01.10.2021 останнім та ФОП Єсіною А.І. було досягнуто згоди про укладення договору поставки № 01-10-21 у спрощеній формі. Договір був укладений шляхом прийняття до виконання замовлень із виготовлення кондитерської продукції та відбулось виконання вказаного договору шляхом оплати замовлень позивачем на рахунок відповідача.

ФОП Калінін С.В. зазначає, що заявки з боку позивача на виготовлення кондитерської продукції, оплата позивачем коштів у рахунок виготовлення такої продукції, отримання такої продукції позивачем, свідчить про виконання спірного договору поставки та надуманість і необґрунтованість позовних вимог в частині доводів позивача про його неукладеність. Оскільки отримання відповідачем коштів від позивача було наслідком укладення у спрощеній формі договору поставки, на виконання договору відбулась його оплата (про що зазначає сам позивач у позовній заяві), та відбулось повне його виконання, то відсутні підстави вважати отримані кошти без достатньої правової підстави, а отже, застосування до цих правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України, є помилковим.

Крім того, відповідач вказує на те, що після відвантаження продукції надавав позивачеві пакет супроводжувальних товарно-транспортних документів, які в подальшому не були повернуті із підписами про отримання товару. Ці обставини можуть достеменно підтвердити свідки (бухгалтер, який приймав від позивача замовлення на виготовлення продукції, комірник готової продукції, який відвантажував позивачу кондитерські вироби). Відповідач повідомляє, що заяви свідків надані до суду разом із відзивом на позов.

Також відповідач вказує про звернення декількох підприємців з позовами аналогічного змісту. На думку відповідача, ці особи взаємозв`язані, діють згуртовано, за аналогічними шаблонами, тривалий час навмисно отримували продукцію від відповідача, не повертаючи товарні документи за отриманий товар з метою штучного приводу заявлення теперішніх вимог.

З огляду на згруповані дії вказаних осіб, які направлені на заволодіння у шахрайський спосіб коштами відповідача ДРУП № 3 ГУНП у Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, та розпочато досудове розслідування.

Відповідач зазначає, що порушення кримінального провадження за вказаними фактами, може бути підставою для зупинення розгляду справи відповідно до статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

У відповіді на відзив позивач заперечує факт укладення договору поставки кондитерських виробів № 01-10-21 від 01.10.2021 у спрощеній формі та отримання кондитерських виробів на виконання відповідачем своїх зобов`язань за ним. На думку позивача, укладення спірного договору повинно було відбутись саме у письмовій формі, з визначенням та узгодженням між сторонами договору всіх істотних умов, зокрема, асортименту, кількості, ціни, строків поставки продукції. Останній наголошує на тому, що такими доказами не можуть бути надані відповідачем заяви на виготовлення продукції, оскільки вказані письмові докази створені за ініціативою відповідача, внаслідок чого вони не відповідають критеріям належності та допустимості у відповідності до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач не погоджується із твердженням відповідача щодо виконання цього договору, оскільки договір поставки кондитерських виробів № 01-10-21 від 01.10.2021 фактично є неукладеним, дії на його виконання вчинені лише позивачем (попередня оплата кондитерських виробів, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями квитанцій).

Єсіна А.І. зазначає, що видаткові накладні № 10036 від 11.10.2021, № 10336 від 18.10.2021, № 10628 від 25.10.2021, № 10982 від 01.11.2021, товарно-транспортні накладні №Р10036 від 11.10.2021, № Р10336 від 18.10.2021, № Р10628 від 25.10.2021, №Р10982 від 01.11.2021 не містять відтисків печатки позивача та його особистого підпису або підписів уповноважених осіб, які б засвідчували факт отримання продукції. Таким чином, враховуючи істотні недоліки (дефекти) зазначених первинних документів, позивач вважає, що вони не можуть братися судом як належні, допустимі та достовірні докази поставки відповідачем на адресу позивача кондитерських виробів (правова позиція Верховного Суду у аналогічних правовідносинах викладена в постанові від 17.03.2020 у справі № 914/384/19).

Твердження відповідача про звернення до позивача з вимогою підписати та направити на адресу ФОП Калініна С.В. других примірників вказаних первинних документів, начебто направлених ФОП Єсіній А.І. разом із партією продукції, на думку позивача, не відповідають дійсності, є голослівними та непідтвердженими належними і допустимими доказами.

Крім того, позивач вказує про те, що долучені відповідачем до відзиву на позов заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 також не повинні братися до уваги судом, як докази в частині здійснення поставки кондитерських виробів з огляду на той факт, що жоден зі свідків не підтвердив відпуск продукції позивачу за певним, чітко визначеним переліком видаткових накладних на певні суми, на які відповідач посилається, як на докази.

Щодо долученої до відзиву на позов відповіді ПрАТ "ЗМК "Укрсталь Дніпро" на адвокатський запит від 19.08.2022 та договору про надання послуг із забезпечення пропускного режиму № 401/10-21 від 30.09.2021, то остання не є належним та допустимим доказом поставки відповідачем ФОП Калінін С.В. продукції позивачу ФОП Єсіній А.І.

Долучені відповідачем до відзиву на позов заявки на виготовлення продукції та пропуски від ФОП Калінін С.В. також не можуть слугувати належними та допустимими доказами замовлення та подальшої поставки продукції відповідачем позивачу, оскільки є внутрішніми документами ФОП Калінін С.В. та їх створення залежить лише від його волі.

Стосовно визначеного відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 грн позивач зазначає, що до відзиву на позов на підтвердження вказаних витрат не надано жодного розрахунку, акту приймання-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги, прейскуранта на послуги адвокатського об`єднання тощо; враховуючи складність справи, наявність значної та усталеної судової практики з предмета спору, а відтак незначний час, який був витрачений адвокатом на підготовку відзиву на позов, позивач вважає, що розумний, обґрунтований та справедливий розмір витрат на правничу допомогу повинен складати 500, 00 грн., проте, витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, не можуть бути стягнені з позивача, оскільки позов підлягає задоволенню.

У наданих 26.09.2022 господарському суду запереченнях відповідач наполягає на тому, що кондитерська продукція була поставлена позивачу у повному обсязі, що підтверджується доданими до відзиву доказами. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Враховуючи, що позивач ставить під сумнів покази свідків, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження належним чином оформлених трудових відносин між свідками та відповідачем, відповідач просить суд долучити до матеріалів справи повідомлення про прийняття працівників на роботу, а саме: свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із відповідними квитанціями від Державної податкової служби України про реєстрацію повідомлень.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 судом закрито провадження у справі 904/2323/22.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 вказану вище ухвалу господарського суду скасовано, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2023 розгляд справи № 904/2323/22 доручено судді Мельниченко І.Ф.

Ухвалою суду від 07.02.2023 прийнято справу № 904/2323/22 до свого провадження, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду 21.02.2023 надійшли заперечення та клопотання відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні якого ухвалою від 28.02.2023 господарським судом відмовлено.

06.03.2023 від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою від 07.03.2023 у задоволенні клопотання господарським судом відмовлено у зв`язку з тим, що відповідачем в порушення вимоги статті 50 Господарського процесуального Кодексу України не зазначено, на які права чи обов`язки вказаних осіб, та яким чином може вплинути рішення суду у даній справі.

11.04.2023 представником відповідача через канцелярію Господарського суду подано клопотання про долучення доказів.

Подані докази судом не прймаються до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що, зокрема, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Згідно статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У той же час відповідачем не заявлено клопотання про продовження строку для подання доказів.

З урахуванням викладеного клопотання про долучення доказів залишається господарським судом без розгляду.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю договірних відносин між сторонами та правових підстав для повернення відповідачем отриманих в якості попередньої оплати грошових коштів в сумі 58 000,00 грн.

Так, у даній справі позивач посилається на те, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо укладення договору поставки кондитерських виробів № 01-10-21 від 01.10.2021, яким передбачалася поставка товару на умовах попередньої оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На виконання умов вказаного договору позивачем здійснено перерахування на розрахунковий рахунок відповідача передоплату за товар на загальну суму 58 000,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи квитанціями (том 1, а.с. 7-10).

Як зазначає позивач, в подальшому договір поставки укладений не був, оскільки з надісланих відповідачеві та підписаних зі сторони ФОП Єсіної А.І. двох примірників договору, примірник договору, підписаний зі сторони ФОП Калініна С.В. на адресу позивача повернуто не було. Більше того, зі спливом тривалого часу укладення договору поставки втратило для позивача інтерес, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача із листом-вимогою від 29.06.2022, в якому вимагав повернути попередню оплату в сумі 58 000,00 грн. протягом 7 днів з дати отримання вимоги (том 1, а.с. 11-18).

Відповідач у відзиві на позов також не заперечував стосовно відсутності підписаного з обох сторін договору поставки № 01-10-21 від 01.10.2021.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, а також підтверджується сторонами, договір поставки № 01-10-21 від 01.10.2021 укладено не було.

Відповідно до квитанцій № 9249-6393-7684-8655 від 01.11.2021, № 9248-9630-4732-2515 від 25.10.2021, № 9248-2413-6045-7849 від 18.10.2021, № 9247-5572-5519-2036 від 11.10.2021 позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти на загальну суму 58 000,00 грн. (том 1, а.с. 7-10).

В графі "коментар" до вказаних вище квитанцій зазначено: "за кондитерські вироби згідно договору № 01-10-21 від 01.10.2021".

З огляду на встановлені обставини, які не заперечуються сторонами, відносно того, що договір № 01-10-21 від 01.10.2021 укладено не було, слід прийти до висновку як про помилковість у визначенні призначення платежу у вказаних вище платіжних документах, якими було здійснено перерахування спірної суми коштів, так і про набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави.

Посилання відповідача на те, що ним на суму попередньої оплати було здійснено постачання товару, господарським судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Належних первинних документів на підтвердження факту поставки відповідачем товару позивачу в період з 11.10.2021 по 01.11.2021 на загальну суму 58 000,00 грн. матеріали справи не містять.

Залучені до матеріалів справи видаткові накладні № 10036 від 11.10.2021, № 10336 від 18.10.2021, № 10628 від 25.10.2021, № 10982 від 01.11.2021, які не містять підпису особи (Покупця), яка прийняла товар, не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів, що підтверджують факт передачі товару позивачеві.

Залучені відповідачем товарно-транспортні накладні №Р10036 від 11.10.2021, № Р10336 від 18.10.2021, № Р10628 від 25.10.2021, №Р10982 від 01.11.2021 також не містять відтисків печатки позивача та його особистого підпису або підписів уповноважених осіб, які б засвідчували факт отримання товару.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Частиною 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

При викладених обставинах, суд не приймає до уваги нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 02.09.2022 в якості допустимих доказів поставки відповідачем позивачу кондитерських виробів на суму 58 000,00 грн.

Не можуть бути прийняті судом в якості доказів, які б підтверджували факт поставки товару позивачу на спірну суму, і залучені відповідачем інші документи - заявки, перепустки, рахунки на оплату з огляду на те, що жоден з цих документів не містить підпису позивача та не підтверджує факт здійснення господарських операцій.

Судом критично розцінюються надані відповідачем докази наявності перепусток у водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також відомості щодо заїзду/виїзду транспортних засобів, навантажених продукцією відповідно до супутніх товарно-транспортних документів, на/з території ПрАТ "ЗМК Укрсталь Дніпро", на якій розташовані приміщення орендовані ФОП Калініним В.В. та ТОВ "Кондитерська фабрика "Ласощі ням-ням", оскільки факт заїзду/виїзду автомобілів на територію ПрАТ "ЗМК Укрсталь Дніпро", навіть якщо припустити, що автомобілі дійсно були завантажені тим обсягом товару, що зазначений у товарно-транспортних накладних, не свідчить, що вказаний товар було відвантажено та отримано саме позивачем.

Більше того, враховуючи, що між сторонами відсутні двосторонньо складені первинні документи, а також матеріали справи не місять жодного іншого доказу, який би переконливо свідчив про факт поставки відповідачем позивачу товару, суд приходить до висновку, що жоден із наданих відповідачем доказів окремо, а також за результатами оцінки всіх наданих останнім доказів в їх сукупності, не підтверджується факт здійснення відповідачем поставки товару для позивача на суму 58 000,00 грн.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто, зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

В свою чергу квитанції від 11.10.2021, 18.10.2021, 25.10.2021 та від 01.11.2021 суд розцінює лише як письмовий доказ передачі позивачем відповідачеві грошових коштів в сумі 58 000,00 грн., а отже даний доказ не є обставиною, достатньою для того, щоб дійти висновку про існування між сторонами договірних відносин в контексті конкретного зазначеного в платіжному дорученні господарського договору (договору поставки № 01-10-21 від 01.10.2021).

В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 58 000,00 грн., які були отримані відповідачем у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на рахунок відповідача без укладення договору поставки № 01-10-21 від 01.10.2021, тобто отримані Фізичною особою - підприємцем Калініним Станіславом Вікторовичем без достатніх правових підстав.

Приписами статті 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із листом-вимогою від 29.06.2022, в якій вимагав повернути попередню оплату в сумі 58 000,00 грн. протягом 7 днів з дати отримання вимоги (том 1 а.с. 11-18).

Як зазначає позивач та що не заперечується відповідачем, вимога про повернення грошових коштів у сумі 58 000,00 грн. залишена останнім без відповіді та задоволення.

З огляду на викладене, строк повернення спірних грошових коштів є таким, що настав.

Доказів, що підтверджують повернення відповідачем грошових коштів у сумі 58 000,00 грн. позивачу відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу шляхом надання належних доказів не спростував.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 58 000,00 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 58 000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 2 481,00 грн. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2023

Суддя І.Ф. Мельниченко