ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10 квітня 2023 року справа №903/944/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області

заяву Фізичної особи-підприємця Кулієвої Наталії Романівни

про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кулієвої Наталії Романівни, с. Метельне

про стягнення 96 455,93 грн.,

встановив: рішенням Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р. у даній справі позовні вимоги було задоволено частково, ухвалено стягнути з підприємця Кулієвої Н.Р. на користь АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії 68 211,11 грн. заборгованості, 4 730,88 грн. пені, 8 001,21 грн. суми збитків від інфляції, 1 320,10 грн. трьох процентів річних (всього 82 263,30 грн.) та 1 240,50 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

На виконання означеного рішення суду 07.03.2023р. було видано наказ №903/944/22-1.

30 березня 2023 року судом була зареєстрована заява підприємця Кулієвої Н.Р. за підписом адвоката Петрука І.В. від 29.03.2023р. про розстрочення виконання рішення від 09.02.2023р. строком на 6 місяців шляхом встановлення сплати боржником щомісячних рівних платежів не пізніше останнього числа кожного місяця. Ухвалою від 31.03.2023р. заяву було прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2023р., запропоновано АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії надати письмові пояснення по суті викладених у заяві обставин. Про день та час проведення засідання суду сторони були повідомлені шляхом направлення ухвали на електронні адреси уповноважених представників суб`єктів господарювання.

У визначений день та час сторони в судове засідання своїх уповноважених представників не направили.

10 квітня 2023 року судом була зареєстрована заява підприємця Кулієвої Н.Р. (за підписом адвоката Петрука І.В.) від 10.04.2023р. про долучення до матеріалів справи доказів часткової сплати заборгованості, а саме копій платіжних інструкцій від 02.03.2023р. №40481988 на суму 10 000 грн. та від 06.04.2023р. №40810819 на суму 10 000 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 331 ГПК України, відповідного роду заяви здійснюються розглядом в десятиденний строк з дня їх надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи із постановленням ухвали. Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Водночас порядок звернення до господарського суду, у тому числі, із заявами після вирішення справи по суті, регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України, у даному випаду ст. 331.

Положеннями ст. 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд також зазначає, що саме заявник клопотання є особою, зацікавленою у своєчасному та правильному вирішенні його заяви, і враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі №0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, враховуючи строки розгляду заяви, встановлені ст. 331 ГПК України, належне повідомленнясторін про день та час проведення судового засідання, відсутність клопотань сторін, зокрема, боржника щодо процесу розгляду відповідної заяви та беручи до уваги законодавчий припис про те, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні, суд вважає за можливе та необхідне здійснити розгляд заяви підприємця Кулієвої Н.Р. в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву боржника та документи в її обґрунтування, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків:

У поданій заяві про розстрочення виконання рішення, боржник - підприємець Кулієва Н.Р. засвідчує, що підставою для означеної процесуальної дії є наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим у строк, встановлений судом.

В обґрунтування заяви засвідчується, що здійснюючи діяльність в орендованому приміщенні, відповідач до березня 2022 року належно та своєчасно оплачувала орендні та інші платежі, встановлені умовами договору. Причиною виникнення заборгованості по сплаті орендних платежів з березня місяця стала повномасштабна війна, яка в перші місяці фактично зупинила діяльність відповідача, а в подальшому суттєво зменшила її обсяги. Засвідчує, що основним товаром, який реалізує відповідач, є дитячий одяг та іграшки, зауважує, що торгівлі з 24.02.2022р. майже не було, що негативно вплинуло на господарську діяльність боржника.

При цьому зазначає, що заходи з примусового виконання рішення без можливості його розстрочення не призведуть до реального виконання рішення в натурі, а лише погіршать і без того скрутне становище відповідача та можуть створити реальну загрозу повного зупинення його діяльності. відтак, завадити таким негативним наслідкам можливо за умови поступової сплати боргу.

Стороною засвідчується, що відповідачем визнано заборгованість в повному обсязі та після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття судом провадження у справі було сплачено частково суму основного боргу в розмірі 50 000 грн., рішення суду відповідачем не оскаржувалось, що свідчить про його добросовісність і відсутність наміру ухилятись від виконання судового рішення.

Звернувшись до суду з відповідною заявою боржник зазначає, що немає фінансової можливості одноразово виконати рішення суду. Відтак, сплата заборгованості можлива лише у випадку розстрочення виконання рішення, що, в свою чергу, надасть можливість безперебійно проводити господарську діяльність, повернути заборгованість позивачу та повністю виконати рішення суду.

За вказаних умов боржник просить розстрочити виконання рішення на шість календарних місяців рівними частинами з терміном сплати не пізніше останнього числа кожного місяця.

При цьому, в заяві від 10.04.2023р. відповідач повідомляє про здійснення платежів на загальну суму 20 000 грн., відповідно до платіжних інструкцій від 02.03.2023р. №40481988 на суму 10 000 грн. та від 06.04.2023р. №40810819 на суму 10 000 грн.

Оглянувши відповідні платіжні документи суд констатує, що в платіжній інструкції від 02.03.2023р. №40481988 на суму 10 000 грн. в графі "Призначення платежу", відповідний платіж було визначено не інакше як "за оренду нерухомого майна, згідно рахунку-акту №07-ККП22-22172 від 01.02.23р. та договору №12-150/21 від 31.04.21р.", відтак даний платіж судом в якості підтвердження часткового виконання рішення суду до уваги не приймається. При цьому засвідчується, що означений платіж може бути зарахованим стороною стягувача в якості поточних платежів орендаря за умовами укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна №12-150/21 від 13.024.2021р.

Платіжна інструкція від 06.04.2023р. №40810819 на суму 10 000 грн. із призначенням платежу "оплата за оренду згідно договору №12-150/21 від 31.04.21р." приймається судом в якості доказу часткової сплати основної суми заборгованості за рішенням Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р. у даній справі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За таких обставин суд констатує, що відповідно до положень Конституції України, рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Водночас, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, а відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні вказаної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання, Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми суд підсумовує, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Положення ст. 331 ГПК України при цьому не містять конкретного переліку обставин для розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку можливість вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, питання про розстрочення виконання рішення повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін. А тому під час розгляду заяви про розстрочення рішення мають бути досліджені та оцінені доводи та заперечення як боржника, так і стягувача. Важливо також дотримуватися розумного строку розстрочення.

При цьому суд зауважує, що вирішення питання про розстрочення виконання рішення перебуває в межах дискреційних повноважень господарського суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З`ясовуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін в даному випадку суд, серед іншого, вказує, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

При цьому, суд частково погоджується із доводами заявника, що основними причинами такого стану є такі об`єктивні причини, як пандемія COVID-19, війна в Україні, які негативно впливають на економічну активність в Україні, тощо.

Аналізуючи питання ступеню вини відповідача необґрунтовано вказувати, що такий є високим, чи наявний умисел у діях останнього щодо не виконання своїх грошових зобов`язань перед стягувачем.

Судом встановлюється, що підприємець Кулієва Н.Р. не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, про що свідчить позиція останньої.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги фінансовий стан боржника та ступінь його вини у виникненні спору, фінансовий стан стягувача, інтереси кожної із сторін, в тому числі і матеріальні, загальний строк невиконання судового рішення, який є складовою права на справедливий судовий захист, зокрема, як неналежне виконання обов`язків з оплати орендних платежів, суд вважає, що наведені заявником у цій справі обставини є такими, що підтверджують ускладненість або і неможливість негайного виконання рішення Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р.

Суд також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява 60858/00).

Отже, враховуючи фінансовий стан сторін, наявність наміру боржника здійснити погашення основного зобов`язання перед стягувачем, приймаючи до уваги наміри боржника щодо здійснення подальшої господарської діяльності для забезпечення можливості у подальшому виконати рішення суду у даній справі, звертаючи увагу на часткове виконання рішення суду боржником, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців за наступним графіком сплати підприємцем Кулієвою Н.Р. ухваленої до стягнення згідно рішення Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р. у справі №903/944/22 (з врахуванням здійсненої боржником оплати на суму 10 000 грн.) залишкової заборгованості 58 211,11 грн., 4 730,88 грн. пені, 8 001,21 грн. суми збитків від інфляції, 1 320,10 грн. трьох процентів річних, 1 240,50 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору (всього 73 503,80 грн.) суми:

- до 30 квітня 2023 року 12 250,65 грн., - до 31 травня 2023 року 12 250,63 грн., - до 30 червня 2023 року 12 250,63 грн., - до 31 липня 2023 року 12 250,63 грн., - до 31 серпня 2023 року 12 250,63 грн., - до 30 вересня 2023 року 12 250,63 грн.

Таке розстрочення виконання рішення суду, на думку та переконання суду, не порушить балансу інтересів сторін, а саме: досягнення мети діяльності стягувача та виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Одночасно розстрочення виконання судового рішення надасть змогу відповідачу вжити заходів для забезпечення виконання своїх зобов`язань та вчинити інші дії, необхідні для акумуляції коштів задля уникнення вкрай негативних фінансових наслідків, що можуть призвести до повної або ж часткової зупинки господарської діяльності підприємця чи загрози банкрутства.

Так, суд вказує, що розстрочення виконання даного рішення на шість місяців, за графіком обраним судом, не може вважатись настільки надмірною, щоб піднімати питання про порушення пункту першого статті 6 Конвенції, адже така затримка становить менше одного року з моменту ухвалення рішення суду (аналогічної позиції дотримується Європейський суд з прав людини у справі ("Корнілов та інші проти України").

Тобто, принцип "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні статті 6 Конвенції при частковому задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду не буде порушено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.09.2019р. у справі № 905/1885/18.

Водночас, задовольняючи заяву про розстрочення виконання рішення на шість місяців, суд враховує і ту обставину, що з моменту винесення судом рішення (09.02.2023р.) до моменту розгляду судом заяви боржника (10.04.2023р.) минуло лише 63 дні, рішення суду в цей час добровільно боржником виконалось на суму 10 000 грн.

При цьому, приймаючи до уваги середньо-статистичні показники тривалості виконавчого провадження з виконання рішень суду, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення на шість місяців рівними платежами сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін, який, зокрема, полягає у можливості боржника виконати свої зобов`язання перед стягувачем без ризику банкрутства (обумовленого рядом обмежень у здійсненні господарської діяльності під час дії карантину та воєнного стану в Україні, а відтак і зменшенням (відсутністю) доходів). Натомість розстрочення рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища відповідача, яке, в свою чергу, може призвести до його банкрутства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 18, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Кулієвої Наталії Романівни від 29.03.2023р. про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р. задовольнити.

2. Виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Волинської області від 09.02.2023р. у справі №903/944/22 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Кулієвої Наталії Романівни на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії залишкової суми основної заборгованості 58 211,11 грн., 4 730,88 грн. пені, 8 001,21 грн. суми збитків від інфляції, 1 320,10 грн. трьох процентів річних, 1 240,50 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору (всього 73 503,80 грн.) розстрочити на 6 місяців із встановленням для підприємця Кулієвої Наталії Романівни наступних строків проведення розрахунків із Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Волинської філії:

- до 30 квітня 2023 року 12 250,65 грн.,

- до 31 травня 2023 року 12 250,63 грн.,

- до 30 червня 2023 року 12 250,63 грн.,

- до 31 липня 2023 року 12 250,63 грн.,

- до 31 серпня 2023 року 12 250,63 грн.,

- до 30 вересня 2023 року 12 250,63 грн.

3. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її підписання судом, тобто з 11 квітня 2023 року.

4. Ухвала господарського суду у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та дійсна для пред`явлення до примусового виконання органами Державної виконавчої служби України (приватними виконавцями) до 12 квітня 2026 року.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії (м. Луцьк, пр. В. Мойсея, 2, ).

6. Боржником за даною ухвалою є підприємець Кулієва Наталія Романівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України.

З врахуванням положень ст.ст. 253-257, 331 ГПК України, ухвала про розстрочення виконання судового рішення підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 11.04.2023р.

Суддя В. А. Войціховський

ухвалу направити:

- АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії (ІНФОРМАЦІЯ_4);

- підприємцю Кулієвій Н.Р. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ).