ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Харків Справа № 913/156/22

Провадження №17пн/913/156/22

За позовом ОСОБА_1 , м. Київ,

до ОСОБА_2 , м. Київ,

ОСОБА_3 , АДРЕСА_7,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», м. Лисичанськ Луганської області,

за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», м. Київ,

про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним рішення загальних зборів, скасування запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С.

Секретар судового засідання - помічник судді (за дорученням судді) Авілова С.Д.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від першого відповідача: представник не прибув;

від другого відповідача: представник не прибув;

від третього відповідача: представник не прибув;

від третьої особи: Микитенко О.В., адвокат, довіреність від 21.12.2022 №б/н, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №7860/10 від 05.06.2019 (в режимі відеоконференції).

Обставини справи: ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернулась з позовом до ОСОБА_2 (далі - перший відповідач у справі), ОСОБА_3 (далі - другий відповідач у справі) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - третій відповідач у справі, Товариство) з вимогами:

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» ();

- визнати незаконними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (), які оформлені протоколом №12 від 08.08.2013;

- скасувати запис №1001642, вчинений 16.08.2013 Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенко О.В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» () та реєстрацію зміни складу засновників Товариства;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» ().

Ухвалою суду від 19.07.2022, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі №913/156/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 08.08.2022.

04.08.2022 до відділу документального забезпечення суду від третього відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - ТОВ «ЛИПСИ») надійшов відзив на позовну заяву від 01.08.2022 №б/н, в якому останній зазначив, що позовні вимоги хоча і підлягають господарсько-процесуальній підсудності, але ґрунтуються на сімейних правовідносинах між позивачем та першим і другим відповідачами, та не стосуються прав та інтересів юридичної особи ТОВ «ЛИПСИ». Враховуючи вказане, третій відповідач посилаючись на ст. 165 ГПК України просить прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення на розсуд суду.

Ухвалою від 08.08.2022 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» (вул. Нижній Вал, буд.7-9, м. Київ, 04052, ідентифікаційний код 42322556) та відклав підготовче засідання у справі №913/156/22 на 19.09.2022.

09.08.2022 до відділу документального забезпечення суду від першого відповідача - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву без дати та №б/н, в якому останній заперечує проти вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на таке:

- 23.09.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №487. Від цього шлюбу є неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з рішенням Дніпровського суду м. Києва від 23.10.2013 у справі №755/25332/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано;

- відповідно до протоколу №1 загальних зборів ТОВ «ЛИПСИ» від 20.09.2012 ОСОБА_2 набув права власності на частку, розмір якої становить 97,7732% вартістю - 280000000,00 грн, а відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.2012 ОСОБА_2 набув права власності на частку розміром 2,2260% вартістю - 6374854,50 грн. Таким чином, ОСОБА_2 набув права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ», розмір якої становить 99,9992% вартістю - 286374854,50 грн;

- 08.08.2013 на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_2 рішенням загальних зборів ТОВ «ЛИПСИ» яке оформлено протоколом №12, ОСОБА_5 було виключено зі складу засновників ТОВ «ЛИПСИ», а належну частку у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ» було відчужено на користь ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, перший відповідач вважає, що спірна частка не повинна підлягати розподілу як спільне сумісне майно, оскільки корпоративні права є особистими правами першого відповідача і не можуть бути спільною сумісною власністю.

09.08.2022 до відділу документального забезпечення суду від другої відповідачки - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву від 29.07.2022 №б/н, в якому остання вважає, що позовні вимоги є безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки договір купівлі-продажу (відступлення) частки, розміром 99,9992% у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ» від 12.03.2013 є чинним, тому на момент розгляду цієї справи ОСОБА_3 є законним власником цієї частки.

Ухвалою від 19.09.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів по 19.10.2022 (включно) та повідомив учасників справи про відкладення розгляду справи №913/156/22 в підготовчому провадженні на 11.10.2022.

Ухвалою від 11.10.2022 суд повідомив учасників справи про відкладення розгляду справи №913/156/22 в підготовчому провадженні на 19.10.2022.

Ухвалою від 19.10.2022 суд зупинив провадження у справі №913/156/22 до закінчення перегляду в апеляційному порядку Київським апеляційним судом справи №755/1637/21 за позовом ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЛИПСИ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, Лисичанська міська рада Лисичанської області про визнання правочину з передачі частки в статутному капіталі та рішення загальних зборів недійсними, та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

23.11.2023 Господарський суд Луганської області надіслав матеріали справи №913/156/22 до Східного апеляційного господарського суду на підставі ухвали Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №913/156/22 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в якій остання просила скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 19.10.2022 у справі №913/156/22 та направити справу №913/156/22 до Господарського суду Луганської області для продовження розгляду.

Ухвалою Східний апеляційний господарський суд від 25.01.2023:

- прийняв відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги (вх. 1233Л/1) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 19.10.2022 у справі №913/156/22;

- закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. 1233Л/1) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 19.10.2022 у справі №913/156/22;

- повернув до Господарського суду Луганської області матеріали справи №913/156/22.

Матеріали справи №913/156/22 були повернуті до Господарського суду Луганської області 02.03.2023.

Судом з`ясовано, що ухвалою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30.11.2022 у справі №755/1637/21:

- задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Рогового М.В. про закриття провадження у справі;

- рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16.02.2022 скасовано з ухваленням нового судового рішення, закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про визнання правочину з передачі частки в статутному капіталі та рішення загальних зборів недійсними;

- роз`яснено позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

- залишено без задоволення клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» - Микитенко О.В. про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 26.12.2022 у справі №755/1637/21:

- задовольнив клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» - Микитенко О. В. про направлення справи за встановленою підсудністю.

- постановив передати справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про визнання правочину з передачі частки в статутному капіталі та рішення загальних зборів недійсними, - до Господарського суду Луганського області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 26.12.2022 у справі №755/1637/21 (провадження № 61-9195ск22) відкрив касаційне провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, Лисичанська міська рада Луганської області, про визнання недійсними правочину з передачі частки в статутному капіталі та рішення загальних зборів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30.11.2022.

Ухвалою від 06.03.2023 поновив провадження у справі №913/156/22 та призначив підготовче засідання на 16.03.2023.

Протокольною ухвалою від 16.03.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №913/156/22 до судового розгляду по суті на 30.03.2023.

24.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» адвоката Микитенко Олени Вікторівни надійшли пояснення від 24.03.2023 №б/н, в яких остання зазначила, що позов позивачки підлягає залишенню без задоволення, у зв`язку з відсутністю доказів порушення зазначеного позивачкою права, відсутністю доказів існування права, яке, на думку позивачки, порушено відповідачами та невірно обраним способом захисту порушеного права, з огляду на таке:

- позиція Верховного Суду щодо прав іншого з подружжя на корпоративні права одного з подружжя у юридичних особах зводиться до того, що інший з подружжя має право вимагати від подружжя-учасника в юридичній особі грошової компенсації половини вартості внесеного до статутного капіталу майна/вкладу. При цьому, право на таку компенсацію залишається і у разі продажу частки подружжям-учасником, за умови, якщо на момент відчуження частки інший з подружжя уже пред`явив таку вимогу до суду і продаж частки здійснено в період розгляду судом такої справи;

- виходячи із обставин справи №913/156/22 продаж частки у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ» здійснено ОСОБА_2 задовго до пред`явлення позивачкою позову у цій справі, а відтак, право на компенсацію пані ОСОБА_1 не має;

- позивачка не має і права вимагати поділу частки у статутному капіталі, навіть якби вона ще належала пану ОСОБА_2 ;

- третя особа, аналізуючи зміст позовних вимог, а також відзивів відповідачів на позов, вважає обґрунтованим відзив пані ОСОБА_3 , яка звертає увагу суду на презумпцію правомірності правочину та безпідставність вимог про витребування будь-якого майна, у тому числі частки у статутному капіталі, у нового набувача за умови діючого, не скасованого та неоспореного позивачкою правочину, за яким пані ОСОБА_3 набула частку у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ»;

- третя особа вважає неправомірним подання позивачкою саме віндикаційного позову про витребування у ОСОБА_3 частки у статутному капіталу Товариства, оскільки право на віндикаційний позов має особа-власник або колишній власник, майно якого було незаконно відчужено чи привласнено третьою особою. Натомість, позивачка не лише ніколи не була власником частки у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ», а й не має права на частку у статутному капіталі, оскільки навіть за умови поділу майна подружжя, вона мала би виключно право на грошову компенсацію частини вкладу ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ», а не на частку у статутному капіталі Товариства. Таким чином, порушене на думку позивачки право, є: виключно майновим, а не корпоративним спором між позивачкою та ОСОБА_2 , а не спором між позивачкою і ОСОБА_3 ; спором щодо грошової компенсації вкладу або грошової компенсації виручки від продажу частки у статутному капіталі Товариства, а не спором щодо права на частку у статутному капіталі товариства.

Судове засідання 30.03.2023 13:00 проводилось в режимі відеоконференції за участю представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» - адвоката Микитенко О.В. поза межами приміщення суду.

Інші учасники судового провадження не скористалися правом участі в судовому засіданні 30.03.2023, про дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд встановив таке.

12.10.2012 між ОСОБА_2 , як Покупцем, та Компанією «ПРОГРЕС МАРКЕТИНГ ЛТД», як Продавцем, було укладено Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства (далі - Договір від 12.10.2012 - т. 1, а.с. 88).

Відповідно до пункту 1.1 Договору від 12.10.2012 Продавець передає у власність Покупцеві частку статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», ідентифікаційний код: 00382987, місцезнаходження: Україна, 93193, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Генерала Потапенка, будинок 50), що належить Продавцеві на праві приватної власності, у розмірі 6374854,50 грн (шість мільйонів триста сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок), що становить 2,2260 % від загального розміру статутного капіталу товариства, а Покупець сплачує за частку грошову суму у розмірі 6374854,50 грн (шість мільйонів триста сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок).

Згідно з пунктом 4.1 Договору від 12.10.2012 Продавець втрачає право власності на частку в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» та, відповідно, і права учасника товариства з моменту укладання цього договору, а Покупець набуває права власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» та право учасника товариства.

Зобов`язання щодо державної реєстрації зміни учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», пов`язані з укладанням цього договору, покладаються на Покупця (пункт 4.2 Договору від 12.10.2012).

20.09.2012 відбулися загальні збори учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - Товариства), на яких були присутні учасник: Компанія «ПРОГРЕС МАРКЕТИНГ ЛТД» в особі представника за довіреністю №12637 від 21.02.2011 ОСОБА_2 (частка у статутному капіталі 99,96%), а також запрошені особи: директор - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 ( т. 1, а.с. 86,87).

Загальними зборами учасників Товариства були затверджені рішення, які оформлені протоколом №1 від 20.09.2012:

1) головою зборів обрано ОСОБА_2 , секретарем зборів, який відповідатиме за веденням протоколу зборів, обрано ОСОБА_11 .

2) прийняти до складу учасників Товариства ОСОБА_2 з розміром внеску 280000000,00 гривень.

Визначено, що учасниками Товариства є наступні юридичні особи та громадяни України:

1) Компанія «ПРОГРЕС МАРКЕТИНГ ЛТД» - частка в статутному капіталі 6374854,50 гривень, що становить 2,2260%.

2) ОСОБА_2 - частка у статутному капіталі 280000000,00 гривень, що становить 97,7732%.

3) Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» - частка у статутному капіталі 2320,50 гривень, що становить 0,0008%. За Товариством закріплюється частка у статутному капіталі в розмірі 2320,50 гривень, що становить 0,0008%, яка є заборгованістю Товариства перед акціонерами Закритого акціонерного товариства «Лисичанський пивоварний завод», правонаступником якого є Товариство.

3) збільшено статутний капітал Товариства на 280000000,00 гривень за рахунок грошового внеску громадянина України ОСОБА_2 шляхом внесення 280000000,00 гривень до статутного капіталу Товариства. До моменту прийняття цього рішення про збільшення статутного капіталу, статутний капітал Товариства у розмірі 6377175,00 гривень оплачений повністю грошовими коштами учасників Товариства.

4) затверджено зміни № 1 до Статуту Товариства.

5) уповноважено на здійснення всіх необхідних дій для проведення державної реєстрації змін № 1 до Статуту Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» у Державного реєстратора виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області директора Товариства ОСОБА_9 .

Так, відповідно до Протоколу №1 Загальних зборів Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» від 20.09.2012 ОСОБА_2 (перший відповідач) набув права власності на частку в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», розмір якої становить 97,7732%, а відповідно до Договору купівлі-продажу частки від 12.10.2012 ОСОБА_2 набув права власності на частку - розмір якої становить 2,2260%.

Таким чином, перший відповідач набув права власності на частку в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», розмір якої становить 99,9992% (далі - спірна частка).

Згідно з інформацією з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змінилась організаційно-правова форма юридичної особи з Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ), про що внесено запис 15.02.2013 за номером: 0001642 ( т. 1, а.с. 100-102).

12.03.2013 між ОСОБА_2 , як Продавцем, та ОСОБА_3 , як Покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - Договір від 12.03.2013 - т. 1, а.с. 103).

Відповідно до пункту 1 Договору від 12.03.2013, в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, Продавець зобов`язується передати частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - ТОВ), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити Продавцю названий вклад (частку).

У пункті 2 Договору від 12.03.2013 зазначені відомості про ТОВ: повне найменування юридичної особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», , дата державної реєстрації юридичної особи: 01.11.1994, статутний капітал: 286374854,50 гривень, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відомості про відсотковий розмір вкладу (частки) Продавця у статутному капіталі ТОВ: 99,9992% (пункт 3 Договору від 12.03.2013).

Згідно з пунктом 4 Договору від 12.03.2013 розмір частки Продавця на момент укладання цього Договору складає 286374854,5 грн. Склад частки: грошові кошти (п.9.3 розділу 9 Статут ТОВ).

Розмір відчужуваної частки у статутному капіталі ТОВ: 286374854,50 грн (пункт 5 Договору від 12.03.2013).

Сторони у пункті 7 Договору від 12.03.2013 визначили, що Покупець набуває у власність частку у статутному капіталі ТОВ в результаті наступних послідовних дій:

- повна оплата Покупцем частки у розмірі, зазначеному у п.8 цього Договору;

- складання Продавцем нотаріальної заяви про відступлення частки впродовж двох місяців після повної оплати частки;

- оформлення протоколу загальних зборів ТОВ про вихід Продавця з складу учасників ТОВ та вступ Покупця до складу учасників ТОВ впродовж місяця після складання Продавцем заяви про відступлення частки;

- державної реєстрації змін у складі учасників ТОВ.

Відповідно до пункту 8 Договору від 12.03.2013 за відступлення частки у статутному капіталі ТОВ Покупець сплачує Продавцю 1000000,00 грн на протязі трьох місяців з моменту підписання цього Договору. Здійснення оплати підтверджується розписками Продавця про отримання коштів від Покупця.

У пункті 9 Договору від 12.03.2013 визначено, що після державної реєстрації змін у складі учасників ТОВ, мають місце наступні юридичні значимі наслідки:

- Продавець передає права та обов`язки, а Покупець набуває відповідних прав та обов`язків засновника (учасника) ТОВ;

- Покупець стає власником частки у статутному капіталі ТОВ і в повному обсязі набуває правосуб`єктності, що випливає із цього.

Згідно з пунктом 10 Договору від 12.03.2013 Продавець гарантує, що частка у статутному капіталі ТОВ, яка є предметом цього Договору, є його особистою приватною власністю і він має усі права власника щодо розпорядження часткою у статутному капіталі ТОВ, на момент укладання цього Договору відсутні будь-які особи, що мають переважне право на придбання частки у статутному капталі ТОВ, відсутні претензії третіх осіб на вказану частку у статутному капталі ТОВ, частка у статутному капталі ТОВ нікому іншому не відчужена, не є внеском до статутного капіталу іншої юридичної особи, немає спору щодо частки у статутному капталі ТОВ, частка у статутному капталі ТОВ під арештом не перебуває.

09.07.2013 ОСОБА_2 подав Товариству заяву, в якій просив вивести його зі складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» та повідомив про передачу своєї частки у розмірі, що становить 99,9992% у статутному капіталі Товариства на користь ОСОБА_3 .

В цій заяві ОСОБА_3 повідомила Товариство про те, що не заперечує прийняти частку Товариства у розмірі, що становить 99,9992% у статутному капіталі Товариства, з усіма правами та обов`язками, що із цього витікають.

Ця заява засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скачковою Н.Ю. та зареєстрована за №№ 2826, 2827 ( т. 1, а.с. 93).

08.08.2013 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - Товариства), на яких були присутні учасник: ОСОБА_2 (частка у статутному капіталі 99,9992%), а також запрошені особи: директор - ОСОБА_9 , ОСОБА_3 ( т. 1, а.с. 94).

Загальними зборами учасників Товариства були затверджені рішення, які оформлені протоколом №12 від 08.08.2013, зокрема вирішено

1) головою зборів обрати ОСОБА_2 , секретарем зборів, який відповідатиме за веденням протоколу зборів, обрати ОСОБА_9 .

2) передати частку ОСОБА_2 у розмірі 286374854,50 гривень, що становить 99,9992% у статутному капіталі Товариства, на користь ОСОБА_3 та вивести його зі складу учасників Товариства, а ОСОБА_3 ввести до складу учасників.

3) затвердити розподіл часток учасників у статутному капіталі Товариства наступним чином:

ОСОБА_3 належить частка у статутному капіталі Товариства у розмірі 286374854,50 гривень, що становить 99,9992% у статутному капіталі Товариства.

4) затвердити нову редакцію Статуту Товариства.

5) вирішено провести державну реєстрацію нової редакції Статуту Товариства. Доручити проведення всіх необхідних дій щодо проведення державної реєстрації змін до установчих документів Товариства директору, з правом передоручення.

16.08.2013 Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенком О.В. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів та реєстрацію зміни складу засновників Товариства, номер запису 1001642 ( т. 1, а.с. 101).

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 23.10.2013 у цивільній справі №755/25332/13-ц розірвано шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 23.09.2004 (актовий запис № 487) ( т. 1, а.с. 89,90).

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 03.12.2021 у цивільній справі №755/17113/21 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яке складається з квартири АДРЕСА_3 , а також майна та предметів домашнього вжитку, що знаходяться в ній, визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/10 частин квартири. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частин квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно та предмети домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_3 ( т. 1, а.с. 91,92).

Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2022 скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2021 у цивільній справі №755/17113/21 і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 (позивачка у справі) вказує, що за взаємною згодою з ОСОБА_2 (перший відповідач у справі) все інше майно, набуте ними у шлюбі, залишалося у спільній власності та цим майном вони повинні були розпоряджатися за взаємною згодою.

Позивачка зазначає, що таким майном, зокрема, була частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», (далі - ТОВ «ЛИПСИ», третій відповідач у справі), у розмірі 286374854,50 гривень, що становить 99,9992% у статутному капіталі Товариства.

Позивачка вважає, що відчуження у будь-який спосіб спільного майна подружжя порушує права та законні інтереси одного з них, оскільки майно, придбане у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, а тому будь-яке відчуження майна без згоди другого з подружжя, є незаконним та грубо порушує вимоги чинного законодавства.

Як вказує позивачка, оскільки перший відповідач не маючи права на відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ» без її згоди, все ж таки це зробив, чим порушив її право власності на 1/2 частину відповідної частки, позивачка має право на судовий захист своєї власності. Тому вважає належним способом захисту вимогу про визнання за ОСОБА_1 право власності на частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод».

Також позивачка вважає, що загальні збори ТОВ «ЛИПСИ» не були скликані у встановлений законом спосіб та порядок, про їх проведення ніхто не повідомлявся, а тому Загальні збори ТОВ «ЛИПСИ», що були проведені 08.08.2013 та всі прийняті на цих зборах рішення є незаконними, оскільки стосувалися майна, яким перший відповідач не мав права розпоряджатися самостійно, тому належним способом захисту буде вимога про визнання незаконними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (), які оформлені протоколом №12 від 08.08.2013.

Позивачка також вказує на той факт, що внесення змін до Статутних документів ТОВ «ЛИПСИ» та зміна складу його засновників були проведені незаконно, державний реєстратор не мав законних прав для проведення відповідних реєстраційних дій на внесення до ЄДРПОУ відповідного запису, тому належним способом захисту буде похідна від вищевказаної вимога про скасувати запис №1001642, вчинений 16.08.2013 Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенком О.В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» () та реєстрацію зміни складу засновників Товариства.

Позивачка вважає, що вона як власник, має право витребувати своє майно від другої відповідачки, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а тому належним способом захисту буде вимога про витребування з незаконного володіння другої відповідачки частини частки у статутному капіталі ТОВ «ЛИПСИ», що була придбана першим відповідачем за час шлюбу.

Перший відповідач заперечує проти вимог позивачки та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Другий відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Третій відповідач у відзиві на позов, посилаючись на ст. 165 ГПК України, просить прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення на розсуд суду.

Третя особа заперечує проти вимог позивачки та просить відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у поясненнях.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов такого висновку.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що належать до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Натомість відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналізуючи положення пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 03.11.2020 у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20) дійшла висновку, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із частиною першою статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин перших статті 14 та 15 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що ознакою сімейних прав і обов`язків є їх тісний зв`язок з відповідним носієм, що зумовлює неможливість їх передання (перекладення) іншій особі. Тобто носії таких прав та/або обов`язків можуть врегулювати свої відносини, пов`язані з їх реалізацією та/або виконанням, за домовленістю, зокрема, шляхом укладення договору, про який йдеться в статті 9 СК України, однак передати та/або перекласти зазначені права та/або обов`язки на іншу особу їх носії не можуть.

Отже, зазначені норми права визначають правочин у сімейних правовідносинах як домовленість, зокрема, між подружжям, батьками та дітьми про врегулювання належних їм сімейних прав та обов`язків, які тісно пов`язані з їх особами та не можуть бути передані та/або перекладені на інших осіб.

Норми статей 60, 61, 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулюють відносини реалізації подружжям права спільної сумісної власності, яке передбачене статтями 368-372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Право власності не належить до сімейних прав, а суб`єктами права власності можуть бути фізичні особи, у тому числі ті, які не перебувають у сімейних правовідносинах, юридичні особи, держава, територіальні громади тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що справа в спорі про право на частку у статутному капіталі юридичної особи, яка набута подружжям за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про оспорення рішення загальних зборів юридичної особи, про витребування з чужого володіння частки у статутному капіталу юридичної особи - підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як вже зазначалось судом, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом пункту 4 частини першої статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, часткою в статутному капіталі господарського товариства дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при відчуженні такого майна одним з подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Такі ж самі принципи закріплені у ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 23.09.2004 (актовий запис № 487) був розірваний рішенням Дніпровського суду м. Києва від 23.10.2013 у цивільній справі №755/25332/13-ц ( т. 1, а.с. 89,90).

Доказів поділу майна подружжя, зокрема, частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» учасниками справи суду не надано.

Матеріалами справи підтверджується, що перший відповідач набув право власності на частку в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», розмір якої становить 99,9992% (далі - спірна частка).

Як встановлено судом, в період з 23.09.2004 по 23.10.2013 позивачка та перший відповідач були у шлюбі, у зв`язку з чим, придбана частка в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», розмір якої становить 99,9992%, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перший відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що придбана частка в статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», розмір якої становить 99,9992%, є об`єктом права його особистої власності чи доказів погодження позивачкою відчуження цієї частки на користь другої відповідачки.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами у цій справі, мають характер корпоративних, а позовні вимоги у цій справі за своєю суттю передбачають поновлення становища, що існувало до порушення прав позивачки.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачка, як власник частки в статутному капіталі, внаслідок вчинення першим та другим відповідачами неправомірних дій, була поза своєю волею позбавлена своєї частки, якою без належної підстави заволодів перший відповідач, і в подальшому відчужив її на користь другої відповідачки.

Щодо належного та ефективного способу захисту, суд звертає увагу на таке.

У постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що позовні вимоги про визнання рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю недійсним, визнання недійсним статуту чи недійсними змін до нього, визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 за провадженням № 12-88гс19).

Вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт «д» пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 за провадженням № 12-88гс19).

Водночас, згідно з аналізу встановлених у справі № 923/876/16 обставин вбачається, що вони не є тотожними обставинам даної справи. Справа, що розглядається, містить особливості, які на думку суду, дають змогу оцінити заявлену вимогу про визнання права власності на частку у статутному капіталі Товариства як ефективний спосіб захисту.

Так, у справі № 923/876/16 позивач, якого було протиправно позбавлено частки, був учасником Товариства та володів часткою у статутному капіталі цієї юридичної особи.

Натомість, за позивачкою у цій справі не було зареєстроване право власності на спірну частку, також вона не входила до складу учасників товариства, а володіла ідеальною часткою у статутному капіталі на праві спільної сумісної власності.

Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна одночасно кільком особам - суб`єктам відносин власності (співвласникам).

Суд звертає увагу, що учасникам спільної часткової власності належить не право власності на конкретну частку у спільній власності, а частка у праві власності, адже в протилежному випадку кожен із співвласників мав би можливість самостійно здійснювати право власності щодо даного майна у повному обсязі, що зводило б нанівець саму ідею спільної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вже було зазначено судом, України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ( ст. 68 СК України). Тому розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог ЦК України.

З огляду на вказане, позивачка не могла захистити своє право на частку у статутному капіталі Товариства, якою володіла на праві спільної сумісної власності, шляхом подання позову про позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства, адже по суті вона володіла часткою у праві власності, захистити яке від порушення могла тільки шляхом його визнання.

З огляду на все вищевказане, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання права власності на частку розміром 49,9996 % у статутному капіталі Товариства, та відхиляє доводи третьої особи щодо не правильно обраного позивачем способу захисту.

Рішенням загальних зборів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», оформленим протоколом № 12 від 08.08.2013 про зміну складу учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», було затверджено розподіл часток у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», затверджено нову редакцію Статут товариства, та прийнято рішення про державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ «Лисичанський пивоварний завод».

Як встановлено судом, позивачка не давала погодження першому відповідачу на відчуження її частки в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на користь другої відповідачки, а тому, як наслідок, вказані рішення є протиправними та підлягають визнанню недійсними.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивачки що загальні збори ТОВ "ЛПЗ" не були скликані у встановлений Законом спосіб та порядок, про їх проведення ніхто не повідомлявся, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин нею не надано.

Пунктом 3 частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подається один із таких відповідних документів:

а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників;

б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства;

в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві;

е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

є) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

ж) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

з) нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи - резидента.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки первісно позивачка не була учасником Товариства та за нею не було зареєстроване право власності на спірну частку, а воно було зареєстроване за першим відповідачем в повному обсязі, то скасування запису про державну реєстрацію змін до складу учасників товариства та до його установчих документів, який, як встановлено судом, внесено за відсутності правових підстав, може відновити правовий стан, що існував до порушення. Отже, вимога про скасування запису №1001642 вчиненого 16.08.2013 Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенком О.В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» () та реєстрацію зміни складу засновників Товариства, також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з цим, задоволення вимоги про витребування власником свого майна від особи, яка придбала його не у власника, за умови вибуття майна від такого власника поза його волею не залежить від добросовісності або недобросовісності набувача.

Позивачка, як власник частки в статутному капіталі Товариства, внаслідок вчинення першим та другим відповідачами неправомірних дій, була поза своєю волею позбавлена своєї частки, якою без належної підстави розпорядився перший відповідач шляхом відчуження на користь другої відповідачки.

У зв`язку зі встановленням відсутності волевиявлення та необхідного вираження волі позивачки - власниці частки у статутному капіталі Товариства на відчуження належної їй частки, доведеним є факт вибуття частки з володіння позивачки не з її волі, у протиправний спосіб.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому, зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18.

Судом визнано право власності позивачки на частку розміром 49,9996%, якою неправомірно володіє друга відповідачка, а тому у разі витребування на користь позивачки цієї частки її порушене право може бути поновлене.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) частки розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» ().

Посилання третьої особи на штучний характер даного позову відхиляється судом, адже з матеріалів справи вбачається порушення першим відповідачем права позивачки. Крім того, суд звертає увагу, що більше штучний характер має продаж всієї частки першого відповідача другому відповідачу з огляду на меншу в декілька разів вартість продажу та наявність в подальшому сімейних відносин між ними. Разом з тим, суд позбавлений можливості з власної ініціативи визнавати договори, що порушують вимоги чинного законодавства, недійсними, а відповідних вимог позивачкою заявлено не було.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, з віднесенням судових витрат на відповідачів в рівних частинах на підставі п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.129, ст.ст. 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ).

3. Визнати незаконними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ), які оформлені протоколом №12 від 08.08.2013.

4. Скасувати запис №1001642, вчинений 16.08.2013 Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенко О.В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ) та реєстрацію зміни складу засновників Товариства.

5. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143187427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ).

6. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 4981,00 грн.

7. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 4981,00 грн.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (вул. Потапенка, 500, м. Лисичанськ, Луганська область, 93193, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 4981,00 грн.

Видати накази позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно з положеннями ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2023.

Суддя Олена ФОНОВА

вих. №

5

10.04.2023

Надруковано 6 примірника:

1- до справи;

2- позивачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) - реком. з повідом.

3- відповідачу - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) - реком. з повідом.

4- відповідачу - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) - реком. з повідом.

5- відповідачу - ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на адресу адвоката Вітюка В.В. ( АДРЕСА_6 ) - реком. з повідом.

6- третій особі - ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» (вул. Нижній Вал, буд.7-9, м. Київ, 04052) - реком. з повідом.

Внесено до ЄДРСР

10.04.2023

__________С.Д. Авілова