ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 903/138/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Грибан Ж. В.,

відповідача - Лавренюк Б. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Пугача Миколи Олександровича

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 (судді: Грязнов В. В. - головуючий, Розізнана І. В., Гудак А. В.), рішення Господарського суду Волинської області від 08.08.2022 (суддя Гарбар І. О) у справі

за позовом Пугача Миколи Олександровича

до Любешівської селищної ради та Приватного підприємства "Луцьксервіс"

про визнання незаконним та скасування рішень Любешівської селищної ради, визнання недійсними результати торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У лютому 2020 року Пугач М. О. звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Любешівської селищної ради та Приватного підприємства "Луцьксервіс" (далі - ПП "Луцьксервіс") про:

- визнання незаконним та скасування рішення Любешівської селищної ради від 22.03.2013 № 24/3 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для продажу її на аукціоні" (далі - рішення від 22.03.2013 № 24/3 про затвердження проекту землеустрою);

- визнання незаконним та скасування рішення Любешівської селищної ради від 03.04.2015 № 39/30 "Про затвердження звіту про оцінку земельної ділянки на АДРЕСА_1 та продаж її у власність на земельних торгах (у формі аукціону)" (далі - рішення від 03.04.2015 № 39/30 про продаж земельної ділянки на земельних торгах);

- визнання недійсними результати земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка кадастровий номер :001:1524, землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування гаражно-складських приміщень) (далі - спірні результати земельних тогів);

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між Любешівською селищною радою та ПП "Луцьксервіс", посвідчений 24.07.2015 державним нотаріусом Любешівської районної державної нотаріальної контори за № 711 (далі - спірний договір);

- скасування запису про реєстрацію договору.

1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення статей 120, 134, 152 Земельного кодексу України та статтю 377 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що позивачеві на праві приватної власності належить адміністративне приміщення з надвірним туалетом, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які ним були придбані з аукціону з продажу майна 03.02.2003 у Відкритого акціонерного товариства "Волиньпаливо" (далі - ВАТ "Волиньпаливо"), що підтверджується протоколом від 03.02.2003 № 17/2, накладною від 04.02.2003 № 149 та квитанціями до приходного касового ордеру від 04.02.2003 № 117.

Крім того Пугач М. О. придбав у ВАТ "Волиньпаливо" автопогрузчик, що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів паливного складу Любешів від 25.02.2003, накладною та квитанцією.

Отже, позивач наголошував, що земельна ділянка, на які розташоване нерухоме майно позивача, не могла бути предметом земельних торгів, оскільки до Пугача М. О. як до нового власника нерухомого майна перейшло право користування земельною ділянкою у тому самому розмірі та на тих самих умовах, що мав попередній власник нерухомого майна.

Позивач також зазначав, що 09.06.2003 Пугач М. О. придбав у Любешівської селищної ради земельну ділянку площею 2500 м2, розташовану в АДРЕСА_1 , а згідно з рішенням селищної ради від 26.03.2004 № 47 Пугачу М. О. надано дозвіл на добудову паливного складу.

З метою присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, придбаній у 2003 році, позивачем було з`ясовано, що частина належного Пугачу М. О. майна знаходиться за межами придбаної ним земельної ділянки, у зв`язку з чим Пугача М. О. звернувся до голови Любешівської селищної ради з заявою про надання йому в оренду з правом подальшого викупу земельну ділянку для обслуговування нерухомого майна, у відповідь на яку селищна рада повідомила, що земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Так, на адвокатський запит надано інформацію про продаж земельної ділянки кадастровий номер :001:1524, розташованої в АДРЕСА_1 була продана ПП "Луцьксервіс" на спірних земельних торгах, які відбулися 24.07.2015.

Позивач звертав увагу на тому, що був присутній на спірних земельних тогах 24.07.2015, однак не володів повною та достовірною інформацією щодо відчужуваної земельної ділянки.

1.3. ПП "Луцьксервіс" у відзиві на позовну заяву просило відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що не погоджується з доводами позивача стосовно належності йому на праві приватної власності адміністративного приміщення з автоваговою та надвірним туалетом оскільки надані позивачем накладна та квитанція до прибуткового ордеру є первинними документами бухгалтерського обліку, а протокол аукціону від 03.02.2003 № 17/2, на який посилався позивач, не замінює договору купівлі-продажу нерухомого майна, який повинен був бути укладений за результатами аукціону.

Обставини щодо недоведення позивачем наявності у нього права власності на нерухоме майно підтверджуються також тим, що 07.07.2011 Пугач М. О. звертався до Господарського суду Волинської області з позовом до ВАТ "Волиньпаливо" з вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на паливний склад з автоваговою, розташовані в АДРЕСА_1 , однак провадження у справі № 5004/1319/11 було припинено у зв`язку із ліквідацією ВАТ "Волиньпаливо".

Отже, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а отже і підстави стверджувати про порушення його прав.

При цьому набуття Пугачем М. О. автопогрузчика у 2003 не має жодного відношення до справи та не впливає на проведений Любешівською селищною радою 24.07.2015 аукціон з продажу земельної ділянки.

ПП "Луцьксервіс" також вважає безпідставними посилання Пугача М. О. на положення статті 120 Земельного кодексу України, оскільки відповідно до інформаційної довідки від 02.10.2020 № 195462001 за Пугачем М. О. не зареєстровано жодного права власності чи користування на об`єкти нерухомого майна в АДРЕСА_1 , а отже позивач не наділений обсягом прав, передбачених статтею 120 зазначеного Кодексу і жодного переходу права власності до нього на об`єкти нерухомого майна та земельну ділянку не відбулося.

Крім того відповідач акцентував увагу на тому, що земельна ділянка для обслуговування адміністративних та господарських будівель загальною площею 0,44 га перебувала згідно з рішенням селищної ради від 11.12.1989 № 187 у постійному користуванні Любешівського паливного складу на території Любешівської селищної ради, а не ВАТ "Волиньпаливо".

ПП "Луцьксервіс" зауважувало, що станом на час подання позову Пугач М. О. суміжним із відпвоідачем землекористувачем, якому належить земельна ділянка площею 0,25 га.

ПП "Луцьксервіс" також наголошувало на те, що спірні земельні торги відбулися 24.07.2015 і Пугач М. О. особисто брав участі в оспорюваних ним торгах, а тому з урахуванням статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України відповідач просив суд застосувати позовну давність.

1.4. Любешівська селищна рада у відзиві на позовну заяву зазначала, зокрема, що згідно з копією графічних матеріалів зі звіту про експертно-грошову оцінку спірної земельної ділянки, така земельна ділянка була вільною від забудови.

1.5. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.10.2020 призначено у справі земельно-технічну експертизу та зупинено провадження, яке було поновлено згідно з ухвалою від 10.01.2022.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.08.2022, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного суду від 18.11.2022, відмовлено у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що строк з якого позивач дізнався про продаж земельної ділянки обчислюється з дати проведення аукціону, а саме з 24.07.2015, тому строк в межах якого позивач міг звернутися до суду закінчився 25.07.2018.

Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позивач не звертався з заявою про поновлення строку та не просив суд визнати поважною причину такого пропуску. Отже суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову з причин пропуску строку позовної давності.

2.2. Додатковим рішенням від 22.08.2022 у справі, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022, стягнуто з Пугача М. О. на користь ПП "Луцьксервіс" 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Волинської області від 08.08.2022 та постановою Північно-західного апеляційного суду від 18.11.2022, Пугач М. О. у касаційній скарзі просить судові рішення у справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неврахуванням судами висновків Верховного Суду, посилаючись на постанову від 17.06.2020 у справі № 916/1689/17.

Скаржник зазначає, що суди при вирішенні питання щодо застосування до позовних вимог позовної давності не врахували тієї обставини, що ПП "Луцьксервіс" з моменту набуття права власності на спірну земельну 24.07.2017 не користувалося нею, представники ПП "Луцьксервіс" не оглядали її до та після проведення торгів, і лише після спливу більш як чотирьох років не змогли потрапити на земельну ділянку.

Заявник касаційної скарги не погоджується з висновками судів про те, що Пугач М. О. не міг не знати, яка саме ділянка виставлена на продаж, адже особисто приймав участь в земельних торгах, які відбулися 24.07.2015, а висновки судів щодо визначення моменту, коли позивачу стало відомо про порушення свого права є помилковими. При цьому, скаржник зазначає, що не зважаючи на те, що Пугач М. О. був учасником земельних торгів, він вважав, що на земельних торгах у формі аукціону здійснюється продаж земельної ділянки, що знаходиться за межами земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ВАТ "Волиньпаливо", в якого у 2003 році позивач придбав нерухоме майно.

Пугач М. О. зазначає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги, зазначивши про відсутність доказів реєстрації права власності на нерухоме майно, не взявши до уваги, що позивач є титульним володільцем майна.

Оскаржуючи додаткове рішення від 22.08.2022 у справі, залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022, яким стягнуто з Пугача М. О. на користь ПП "Луцьксервіс" 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, скаржник зазначає, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а клопотання Пугача М. О. про зменшення заявленої до стягнення суми безпідставно не прийнято судами до уваги.

3.2. Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

4.2. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

4.3. Суд першої інстанції установив, що рішенням сесії Любешівської селищної ради від 22.03.2013 № 24/3 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для продажу її на аукціоні" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Любешівськой селищній раді для будівництва та обслуговування гаражно-складських приміщень загальною площею 2956 м2, у тому числі по угіддях: забудовані землі - 2956 м2, у тому числі землі змішаного використання - 2956 м2 в смт Любешів, вул. Березня, 3 з земель запасу Любешівської селищної ради не наданих у власність або користування.

Суд зазначив, що згідно з висновком експерта від 21.12.2021 № 8253-8254, складеного за результатами проведення призначеної судом судової експертизи з питань землеустрою, слідує, що експертом був проведений огляд земельної ділянки та встановлено, що на земельній ділянці були розташовані: туалет на два очка (технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) спорудами вулиця Березня, 3, смт Любешів, Любешівського району Волинської області), навіс та бетонна огорожа улаштована з північної, західної та південної сторін. З східної сторони земельна ділянка не відмежована жодним чином від суміжної земельної ділянки. Також в північно-західній частині земельної ділянки розташовані кам`яна споруда (бокси на два в`їзди) та кам`яна нежитлова споруда. З північної сторони розташовані металеві ворота.

Аналізуючи надану на дослідження копію проекту із землеустрою, експертом встановлено те, що у ній відсутні правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна наявні на земельній ділянці. Отже, експерт дійшов висновку, що зміст та склад проекту із землеустрою не відповідає вимогами визначеним законодавством.

Суд першої інстанції ураховуючи висновок експерта, дійшов висновку, що копія проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Любешівській селищній раді для будівництва та обслуговування гаражно-складських приміщень в смт Любешів, вул. Березня із земель запасу Любешівської селищної ради для продажу на аукціону не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Оскільки проект землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, то рішення Любешівської селищної ради від 22.03.2013 № 24/3 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для продажу її на аукціоні".

4.4. Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Любешівської селищної ради від 03.04.2015 № 39/30 "Про затвердження звіту про оцінку земельної ділянки на вулиці Березня, 3 в смт. Любешів та продаж її у власність на земельних торгах (у формі аукціону)" затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування гаражно-складських приміщень, площею 0,2956 га, яка знаходиться за адресою: вул. Березня, 3 смт Любешів, Любешівського району Волинської області, кадастровий номер :01:001:1524 у розмірі 51 256 грн, з розрахунку за один квадратний метр земельної ділянки - 17,34 грн. Уповноважено виконавчий комітет Любешівської селищної ради виступити організатором земельних торгів земельної ділянки, вказаної у пункті 1 рішення в порядку, передбаченому чинним законодавством. Встановлено стартову ціну продажу земельної ділянки, строк торгів, уповноважено селищного голову укласти та забезпечити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки за результатами проведених торгів (аукціону).

Згідно з копією графічних матеріалів зі звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, остання була вільною від забудови (том 1, а.с.160).

Організатором аукціону виступала Любешівська селищна рада, а виконавцем торгів - Приватне підприємство "Фірма "Сомгіз" (далі - ПП "Фірма "Сомгіз").

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки рішення Любешівської селищної ради від 22.03.2013 № 24/3 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для продажу її на аукціоні" є незаконним, то і звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування гаражно-складських приміщень, площею 0,2956 га, розташованої за адресою: вулиця Березня, 3 смт Любешів, Любешівського району Волинської області, здійснено з порушенням норм закону, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

4.5. Як свідчать матеріали справи та встановив суд першої інстанції, 24.07.2015 відбулися земельні торги, за результатами яких складено протокол № 42/03 за змістом якого переможцем земельних торгів з продажу лоту - земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт Любешів, вул. Березня, земельна ділянка 3, кадастровий номер :01:001:1524, площею 0,2956 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для та обслуговування гаражно-складських приміщень) визначено ПП "Луцьксервіс".

24.07.2015 між Любешівською селищною радою та ПП "Луцьксервіс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (у формі аукціону), за умовами якого відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

За змістом пунктів 9.1- 9.5 цього договору продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом договору, належить до земель, що можуть бути приватизовані згідно з законодавством України, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі і під забороною не перебуває, не знаходиться під арештом і судових справ на неї немає. Продавець стверджує, що на момент укладення цього договору вказана вище земельна ділянка, що відчужується не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, вона не є предметом договору іпотеки і як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, як юридична адреса не використовується. Відповідно до витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до ДРРП (ідентифікатор пошуку: 41198371 від 24.07.2015) актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно предмета договору відсутня. Відповідно до витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до ДРРП (ідентифікатор пошуку: 105237766 від 24.07.2015) актуальна інформація про обтяження стосовно продавця відсутня. Перевірено також відсутність податкової застави на майно та майнові права сторін станом на 24.07.2015 року (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 47500021, виданий 24.07.2015 року Кух В. І. державним нотаріусом Любешівською райдержнотконторою Волинської області). Покупцю відомий склад технічної документації і він погоджується з його змістом. Предмет даного договору, що відчужується візуально оглянутий покупцем до проведення торгів. Претензії до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного предмету даного договору не має.

Договір набуває чинності після його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і його реєстрації (пункт 13.3).

Договір підписано сторонами, скріплено відтисками їх круглих печаток та посвідчено державним нотаріусом Любешівської районної державної нотаріальної контори Волинської області Кух В.І. 24.07.2015 та зареєстровано в реєстрі за номером 711.

4.6. Суди попередніх інстанцій установили, що Пугач М. О. згідно з протоколом аукціону від 03.02.2003 № 17/2 придбав майно, а саме побутове приміщення з автоваговою ВАТ "Волиньпаливо" за адресою: смт Любешів, вул. 8 Березня, 3, Волинської області, що також підтверджується накладною від 04.02.2003 № 149 та квитанцією від 04.02.2003 (том 1, а. с. 8- 9).

25.02.2003 Пугач М. О. придбав у ВАТ "Волиньпаливо" автопогрузчик, що підтверджується актом прийому-передачі основних засобів паливного складу Любешів від 25.02.2003, ордером до приходного касового ордера від 04.03.2003 № 47 та накладною від 04.03.2003 № 47 (том 1, а. с. 10).

Суди установили, що з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що ВАТ "Волиньпаливо" на праві колективної власності належав паливний склад, до складу якого належить автовагова, огорожа, побутове приміщення А-1 туалет на вул. 8 Березня в смт Любешів.

При цьому суди установили, що державний акт на право постійного користування землею видано Любешівському паливному складу на території Любешівської селищної ради, згідно з яким зазначеному користувачу надано у постійне користування 0,44 га землі в межах згідно з планом землекористування (том 1, а. с.19).

09.06.2003 Пугач М. О. придбав у Любешівської селищної ради земельну ділянку площею 2500 м2, розташовану в селищі Любешів, вул. Березня (том 1, а. с. 36).

Рішенням Любешівської селищної ради від 26.03.2004 № 47 "Про надання дозволу на добудову паливного складу підприємцю Пугачу Миколі Олександровичу" позивачеві надано дозвіл на добудову паливного складу в АДРЕСА_1 .

23.10.2019 Пугач М. О. звернувся до Любешівського селищного голови з заявою про надання йому в оренду з правом подальшого викупу земельну ділянку для обслуговування всього належного йому на праві власності нерухомого майна, яке розташоване в смт Любешів по вул. Березня, 3, до складу якого входить адмінприміщення з автоваговою та надвірним туалетом, у відповідь на яку позивачеві було повідомлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності.

З відповіді на адвокатський запит вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:1524, яка розташована в АДРЕСА_1 була продана ПП "Луцьксервіс" на земельних торгах, які відбулися 24.07.2015.

4.7. Предметом спору у справі, яка розглядається є вимоги Пугача М. О. про визнання незаконними та скасування рішень Любешівської селищної ради від 22.03.2013 № 24/3 про затвердження проекту землеустрою, від 03.04.2015 № 39/30 про продаж земельної ділянки на земельних торгах), визнання недійсними результатів земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 24.07.2015 між Любешівською селищною радою та ПП "Луцьксервіс" та скасування запису про реєстрацію договору, з посиланням на порушення прав позивача як власника нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці.

4.8. згідно із частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 названого Кодексу).

Отже, стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Під захистом цивільних прав розуміють передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. При цьому право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

4.9. Суд першої інстанції зазначив, що бере до уваги, що об`єктом спірних земельних торгів не могла бути земельна ділянка, яка розташована в смт Любешів, вул. Березня, 3, оскільки за цією адресою розташоване нерухоме майно.

4.10. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові установивши такі обставини.

Так, суди установили, що як свідчать матеріали справи, 15.07.2015 між ФОП Пугачем М. О. та ПП "Фірма "Сомгіз" укладено договір №150715/01-у про участь в земельних торгах у формі аукціону та надання консультаційно-роз`яснювальних послуг, пунктом 1.1. якого передбачено, що виконавець за дорученням організатора земельних торгів забезпечує учаснику проведення земельних торгів у формі аукціону відповідно до вимог статей 135- 139 Земельного кодексу України з продажу у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення, а саме: земельна ділянка площею 0,2956 га, кадастровий номер :01:001:1524, що розташована за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт Любешів, вул. Березня, земельна ділянка 3, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для будівництва та обслуговування гаражно-складських приміщень), вид використання - В.03.15., (надалі - лот), а учасник бере на себе зобов`язання взяти участь в земельних торгах у формі аукціону з метою придбати лот відповідно до вимог чинного законодавства.

24.07.2015 проведені земельні торги, в яких Пугач М. О. особисто приймав участь.

Отже, суди дійшли висновку, що позивач був обізнаний про об`єкт продажу на спірних земельних торгах, а тому строк позовної давності щодо оскарження організації аукціону та його результатів сплив.

Оскільки аукціон проведений 24.07.2015, то строк в межах якого позивач міг звернутися до суду 25.07.2018, однак позов подано 24.02.2020, у зв`язку з чим суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін постановою суду апеляційнї інстанції, дійшов висновку, що ПП "Луцьксервіс" правомірно заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову.

4.11. Проте колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

У пункті 129 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) зазначено таке:

"129. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73))".

4.12. Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення місцевого суду не взяв до уваги твердження Пугача М. О. стосовно того, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер :01:001:1524) не є вільною від забудови, позаяк на ній розташоване нерухоме майно Пугача М. О., установивши, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що таке нерухоме майно у встановленому порядку зареєстроване Пугачем М. О. , отже земельна ділянка загальною площею 0,2956 га, кадастровий номер :01:001:1524, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на дату придбання її ПП "Луцьксервіс" була вільна від забудови.

При цьому суд першої інстанції зазначав, що Пугачу М. О. на праві приватної власності не належить адмінприміщення з автоваговою та надвірним туалетом, що розташовані за адресою: смт Любешів, вул. Березня 3, оскільки долучені позивачем накладні та квитанції до прибуткового касового ордеру є первинними документами бухгалтерського обліку, а свідоцтво про право власності відсутнє.

4.13. Проте суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення Господарського суду Волинської області від 08.08.2022, не врахував положення чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 22.05.2018у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, стосовно того, що застосування статті 267 Цивільного кодексу України можливе за умови визнання судом обґрунтованими позовних вимог та наявності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

4.14. Крім того у пункті 128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) зазначено таке:

"Для цілей застосування цих приписів поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі його учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27; номер постанови у реєстрі - 91460925), від 9 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2)). З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один із них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66)). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою саме до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого виснувати про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог".

Однак суд апеляційної інстанції зазначеного також не врахував, а тому висновок суду апеляційної інстанції визнається передчасним, а постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.3. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 слід скасувати справу передати справу на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Пугача Миколи Олександровича задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 у справі № 903/138/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак