ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1746/22

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ

до державного підприємства Білоцерківське лісове господарство,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - державного агентства лісових ресурсів України,

про стягнення збитків,

за участю представників:

позивача: Дмитренка А.А. адвоката (посвідчення №001036 від 16.04.2021 року);

відповідача: Коваленко Ю.О. адвоката (посвідчення №4580/10 від 14.07.2011 року);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ (далі позивач) до державного підприємства Білоцерківське лісове господарство (далі відповідач) про стягнення майнової шкоди у сумі 127 479,21 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 03 липня 2021 року працівником відповідача, під час проведення земельних робіт без спеціального дозволу, був пошкоджений газопровід середнього тиску, внаслідок чого відбувся витік природного газу, що призвело до завдання позивачу шкоди, на загальну суму 127 479,21 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2022 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - державне агентство лісових ресурсів України (далі третя особа), підготовче засідання призначене на 02 листопада 2022 року.

31 жовтня 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який був долучений до матеріалів справи, а також клопотання про надання позивачем відповідей на запитання, поставлені відповідачем, на підставі ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

02 листопада 2022 року підготовче засідання відкладене на 30 листопада 2022 року, про що постановлена ухвала суду.

14 листопада 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка була долучена до матеріалів справи, а також клопотання про надання позивачем відповідей на запитання, поставлені відповідачем, на підставі ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

30 листопада 2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які були долучені до матеріалів справи.

У засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Представники позивача та третьої особи у засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом встановлено, що представник позивача вимог ухвали суду від 13.10.2022 року не виконав.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, підготовче засідання відкладене на 21 грудня 2022 року.

21 грудня 2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2022 року, яке підлягало задоволенню судом.

У підготовчому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.12.2022 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 18 січня 2023 року.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року судове засідання відкладене на 01 березня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Крім цього, представник позивача, до закінчення судових дебатів, заявила клопотання про вирішення судом питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення в цій справі.

Представник третьої особи у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 01 березня 2023 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Публічним акціонерним товариством Київоблгаз було змінено назву на акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (далі позивач), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Правовідносини, що виникають між оператором газорозподільних систем та суб`єктами ринку природного газу, регулюються положеннями Закону України Про ринок природного газу, а також Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 03 липня 2021 року працівником відповідача, під час проведення земельних робіт без спеціального дозволу, в селі Шамраївка Київської області по вулиці Волоти, був пошкоджений газопровід, середнього тиску Ду 180, в результаті чого відбувся порив газопроводу та витік природного газу, про що складений акт про порушення від 03.07.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

19 липня 2021 року позивач направив на адресу відповідача лист №810-Сп-9158-0721, в якому просив підписати договір, кошториси та акти виконаних робіт на відшкодування збитків, завданих позивачу відповідачем.

23 липня 2021 року відповідач направив на адресу позивача відповідь №491 на вищевказаний лист, в якій повідомив позивача про відсутність підстав для відшкодування збитків.

09 серпня 2021 року позивач направив на адресу відповідача лист №810-Сп-10196-0821, в якому повторно просив підписати документи, які були направлені йому листом від 19.07.2021 року.

Відповідач відповіді на вищевказаний лист не надав, договір, кошториси та акти виконаних робіт на відшкодування збитків не підписав, збитки не оплатив.

Позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до Господарського суду Київської області, просив стягнути з відповідача 127 479,21 грн. збитків

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

31 жовтня 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечувала, вважала позовні вимоги безпідставними, послалась на те, що позивачем не були вжиті заходи по безпечній експлуатації газопроводу, про початок будівництва на ділянці пориву труби газопроводу та введення її в експлуатацію позивач відповідача не повідомив, попереджувальні стовпчики із табличками покажчика підземного газопроводу розміщені не були, відповідач не звертався до позивача із пропозицією про внесення до лісовпорядних документів зображень місця прокладання труби газопроводу високого тиску, а сума збитків, заявлена позивачем до стягнення, є необґрунтованою.

Крім цього, у відзиві на позовну заяву містилось клопотання про зобов`язання позивача надати відповіді на запитання, поставлені відповідачем, згідно зі ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

1) Чи зверталось акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ чи реорганізовані підприємства, правонаступником яких стало акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ до державного підприємства Білоцерківське лісове господарство в період з дати прийняття до експлуатації газопроводу високого (Р=0,6 МПа) тиску від ГРС Шамраївка до с. Безпечна та с. Дулицьке Сквирського району до 03.07.2021 року з пропозицією нанесення на картографічні документи (планшети) Сквирського лісництва зображення місця прокладання цього газопроводу? Якщо таке звернення було, прошу надати докази.

2) Які докази дають підстави акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ в позовній заяві стверджувати про те, що на земельній ділянці Сквирського лісництва визначені межі охоронної зони газопроводу високого (Р=0,6 МПа) тиску від ГРС Шамраївка до с. Безпечна та с. Дулицьке Сквирського району?

14 листопада 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, до якої долучені відповіді на запитання у простій письмовій формі, а саме:

1) Я не можу ні підтвердити, ні спростувати факт звернення від акціонерного товариства КИЇВОБЛГАЗ до державного підприємства Білоцерківське лісове господарство в період до 03.07.2021 року із пропозицією нанесення на картографічні документи (планшети) Сквирського лісництва зображення місця прокладання газопроводу високого тиску (Р=0,6 МПа) від ГРС Шамраївка до с. Безпечна та с. Дулицьке Сквирського району.

2) Питання про обґрунтування позовної заяви та належності доказів я не можу прокоментувати через відсутність юридичної освіти та повноважень на це, тому відповідь на поставлене питання надати не можу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно - наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинно - наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 03 липня 2021 року працівником відповідача, під час проведення земельних робіт по вулиці Волоти в селі Шамраївка Київської області, був пошкоджений газопровід, середнього тиску Ду 180, внаслідок чого відбувся порив газопроводу та витік природного газу, про що складений акт про порушення від 03.07.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

05 липня 2021 року працівниками позивача були усунуті пошкодження газопровіду середнього тиску та визначений отвір в трубі, про що складений акт прориву газопроводу від 05.07.2021 року.

19 липня 2021 року позивач направив на адресу відповідача лист №810-Сп-9158-0721, в якому просив підписати договір, кошториси та акти виконаних робіт на відшкодування збитків, у зв`язку з аварією, яка відбулась 03.07.2021 року в селі Шамраївка Київської області на газопроводі середнього тиску Ду 180.

Відповідач договір, кошториси та акти виконаних робіт на відшкодування збитків не підписав, збитки не оплатив.

Оскільки, на думку представника позивача, пошкодження вищевказаного газопроводу відбулось з вини відповідача, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача збитки в сумі 127 479,21 грн.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів.

Права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу (ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу").

Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснюється на підставі Кодексу газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії №2494 від 30.09.2015 року.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС, експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

У відзиві на позовну заяву, а також у судових засіданнях, представник відповідача послалась на те, що у долучених позивачем документах, а саме: акті вибору траси газопроводу високого (Р=0,6 МПа) тиску від ГРС "Шамраївка" до с. Безпечна та с. Дулицьке Сквирського району Київської області від 16 грудня 2005 року; викопіюванні із картографічних матеріалів землекористувачів Шамраївської та Дулинської сільських рад і Білоцерківського лісгоспу; листах №43 від 17.01.2006 року та №835 від 18.11.2009 року, відповідачем були погоджені наміри позивача щодо будівництва газопроводу в певній місцевості. Документи, що підтверджували б повідомлення позивачем відповідача про початок будівництва газопроводу на його території, а також завершення будівництва та введення його в експлуатацію, позивачем надані не були.

До матеріалів справи долучений лист №43 від 17.01.2006 року, з якого вбачається, що відповідач попередньо надав погодження напрямку траси газопроводу високого тиску до с. Дуліцьке через територію державного лісового фонду Сквирського лісництва, за умови оформлення документації, відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з п. 4 розділу І глави 3 Кодексу ГРС, оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи.

Представник відповідача послалась на те, що позивачем не були вжиті попереджувальні заходи під час та після прокладання газопроводу, з метою забезпечення його безаварійної експлуатації, а саме на території лісу в місці пориву труби газопроводу, були відсутні попереджувальні стовпчики з табличками покажчика підземного газопроводу, що підтверджується актом весняної планової ревізії №3 від 07.04.2021 року, а також заявою свідка, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт", до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до ст. 46 Лісового кодексу України, зокрема, лісовпорядкування передбачає виконання відповідних топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів, виготовлення планово-картографічних матеріалів.

Частиною 1 ст. 47 Лісового кодексу України встановлено, що лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею 100 гектарів і більше для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 10 років державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог законодавства, Київською лісовпорядною експедицією Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням у 2015 році був розроблений "Проект організації та розвитку лісового господарства державного підприємства Білоцерківське лісове господарство Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Сквирське лісництво" (далі Проект), а також планшет №16, копії яких долучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на зображенні 5-го відділу 46-го кварталу планшет №16 міститься нанесений умовний знак "-----", що означає відповідно до "Умовних позначень", - лісові дороги. Разом з цим, у вищевказаному планшеті зображення умовного знаку "газопроводи" відсутні.

Крім цього, згідно з Інструкцією про порядок проведення ревізії лісових обходів (майстерських дільниць)", затвердженою наказом Державного комітету лісового господарства України від 08.02.2010 року №23, інструкція про порядок проведення ревізій лісових обходів (майстерських дільниць) встановлює порядок проведення ревізій лісових обходів (майстерських дільниць) в лісництвах на предмет збереження лісів і майна, яке знаходиться під охороною матеріально - відповідальних осіб державної лісової охорони, здійснення ними комплексу лісогосподарських та лісоохоронних заходів, відповідно до встановлених вимог (п. 1.1 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 1.2 розділу І цієї Інструкції, ревізії лісових обходів (майстерських дільниць) (далі - ревізії) поділяються на планові, контрольні, раптові, поточні та позапланові.

Пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Інструкції встановлено, що планові ревізії проводяться двічі на рік, восени до встановлення стійкого снігового покриву (до 1 грудня поточного року) та весною після сходу стійкого снігового покриву (до 1 травня поточного року).

Згідно з п. 2.2 розділу ІІ цієї Інструкції, планові ревізії визначаються наказом керівника підприємства з призначенням голови та членів комісії, термінів проведення та здачі матеріалів.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ цієї Інструкції, планові ревізії проводяться помічниками лісничих, лісничими, інженерами з охорони та захисту лісу, іншими посадовими особами державної лісової охорони підприємств у присутності матеріально-відповідальних осіб лісового обходу (майстерської дільниці), що перевіряється.

Згідно з п. 2.4 розділу ІІ цієї Інструкції, при проведенні ревізії перевіряється стан натурного оформлення території лісового фонду, збереженість стовпів квартальних, межових, візирних, інших лісовпорядних і лісогосподарських знаків, шлагбаумів та інших споруд.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 31.03.2021 року до 07.04.2021 року Сквирським лісництвом була проведена весняна ревізія, про що складений акт весняної планової ревізії №3 від 07.04.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Так, членами комісії, під час обходів кварталів №43, №45 та №46 Сквирського лісництва, не були виявлені орієнтирні стовпчики із табличками та написом "ГАЗ-ВІІ", як і будь-яких інших попереджувальних або інформаційних вказівок про наявність підземного газопроводу, що підтверджується доповідною запискою №397 від 06.07.2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Представником позивача документів, що спростовували б вищевказані обставини, суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Так, вина відповідача у пошкодженні газопроводу, середнього тиску Ду 180, в результаті чого відбувся витік природного газу, позивачем не доведена, тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 127 479,21 грн. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню судом не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 59, ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. 17 ч. 1 ст. 1, ч. ч. 1, 3 ст. 37, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу", ст. 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт", п. 3 ч. 2 ст. 19, ст. 46, ч. 1 ст. 47 Лісового кодексу України, ст. 224, ч. ч. 1, 3 ст. 225, ч. 1 ст. 226 Господарського кодексу України, ст. 15, ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. ч. 1, 2 ст. 22, ч. 1 ст. 1166, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, п. 12 ч. 3 ст. 2, ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 16, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129 ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи КИЇВОБЛГАЗ до державного підприємства Білоцерківське лісове господарство про стягнення збитків.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 04.04.2023 року.

Суддя С. Грабець