ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Справа № 906/123/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Дужич С.П. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача адвокат Драгіцина Т.М., адвокат Мельниченко Н.М.

відповідача - адвокат Ясинецька Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 (повний текст складений 30.01.2023, суддя Ю.В. Кудряшова)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича

про стягнення 503 033,13 грн та виселення з орендованого нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 503 033,13 грн неустойки та виселити відповідача з орендованого нерухомого майна, зокрема, адмінбудинку площею 186,6 кв. м, гаражів площею 111,0 кв.м та сараю площею 32,9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач не повернув орендоване майно після закінчення дії договору оренди №589 від 01.12.2006. В результаті прострочення повернення предмета договору позивачем нараховано неустойку в сумі 503 033,13 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що судом не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), суд дійшов висновку про те, що Договір оренди № 589 є продовженим. Так як судом першої інстанції встановлено, що Договір №589 від 01.12.2006 є продовженим, то в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії Договору з 01.07.2018.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 та прийняти нове, яким задоволити в повному обсязі позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що волевиявлення орендодавця закріплено 10.05.2018 в останньому додатковому договорі - без подальшого продовження договору від 01.12.2006 №589, що було одночасною домовленістю про це з Орендарем. Останнім днем дії договору оренди - є 30.06.2018. На дату 30.06.2018 волевиявлення Орендодавця не змінилося, додатковий договір від 10.05.2018 залишився діючим. Відтак, застосовувати ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" стосовно необхідності надання заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору до даних правовідносинам не можна, так як волевиявлення сторін вже висловлено в додатковому договорі від 10.05.2018 до Договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 №589. На думку скаржника, сторони не обмежені в праві заявляти про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь який час протягом строку дії такого договору.

Скаржник зазначає, що наявні в матеріалах справи листи підтверджують факт відсутності наміру з боку орендодавця - АТ "Укрзалізниця" продовжувати договір оренди нерухомого майна від 01.12.2006 №589 після закінчення його дії, тобто після 30.06.2018, так як в них орендарю неодноразово було запропоновано терміново повернути майно власнику та надано проекти акту приймання-передавання майна. Судом не досліджено в повному обсязі ці докази та не надано їм належної правової оцінки, хоча відмова в задоволенні позовних вимог ґрунтується саме на цій підставі. Залишилася поза увагою суду та не надано оцінки претензії від 06.12.2018 №938 з вимогами повернення майна та сплати неустойки, яка знаходиться в матеріалах справи, та відповіді на претензії від 04.01.2019, в яких ФОП Ейсмонт В.С. повідомив, що задоволення вимог залежать від результату розгляду судових справ, що розглядаються Господарським судом Житомирської області, зокрема у справі №906/997/18.

Апелянт вважає, що датою припинення договору є 30.06.2018, відтак з 01.07.2018 у відповідача виник обов`язок повернути позивачу орендоване майно

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22. Розгляд апеляційної скарги призначений на 04.04.2023 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки).

16.03.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 без змін.

03.04.2023 на адресу суду від скаржника надійшли пояснення щодо строку дії договору та щодо порядку передачі в оренду майна, що увійшло до статутного капіталу "Укрзалізниця".

В судовому засіданні представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Згідно з п. 2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України об`єкт оренди внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (2269-XII, який діяв станом на час утворення утворено ПАТ "Українська залізниця") Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.06.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 589 (Договір) (а.с. 16-19), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - адмінбудинок площею 186,6 кв.м, гаражі площею 111,0 кв.м та сарай площею 32,9 кв.м, що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання ДТГО "Південно-Західна залізниця (балансоутримувач) та розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А (надалі-майно).

Згідно з п. 1.2. Договору майно передається в оренду для складування та зберігання будівельних матеріалів.

Відповідно доп. 10.6 Договору, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку Договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, Договір вважається поновленим на строк, встановлений цим Договором.

Цей Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 01.12.2006 до 29.11.2007 включно (п. 10.1. Договору).

В період з 13.03.2007 по 12.08.2015 сторонами укладено Додаткові договори до договору оренди №589, якими продовжувалася дія Договору та змінювався розмір орендної плати.

12.02.2016 між ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонтом В.С. укладено додатковий договір до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 01.12.2006 № 589, відповідно до якого орендодавцем майна за договором оренди № 589 від 01.12.2006 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання. Договір діє з 01.12.2015 до 31.03.2016 включно.

Інші умови договору залишені без змін.

У подальшому сторони уклали ряд Додаткових договорів до Договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 № 589, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2018 включно.

10.05.2018 між позивачем та відповідачем укладений останній Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна № 589, яким у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору пункт 10.1 викладений в новій редакції, а саме: "Цей Договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження".

Отже, позивач зазначив, що сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018.

В матерілах справи наявний лист позивача до відповідача від 26.04.2018 №Н3Р-5/387, яким останнього повідомлено про припинення дії Договору №589 з 01.07.2018 (а.с. 28).

В подальшому балансоутримувач направляв відповідачу листи від 06.08.2018 №640 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 27.08.2018 №583 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 15.04.2019 № 259 (відправлений з описом вкладення, відповідно до повідомлення вручений 19.04.2019), від 23.04.2021 №123 (відповідно до повідомлення вручений 28.04.202), від 03.09.2021 №НЗМ-08/1419 та претензія від 06.12.2018 №938 (а.с. 29-40).

На згадану претензію від відповідача отримано відповідь від 04.01.2019, якою повідомлено, що Господарським судом Житомирської області розглядається справа №906/997/18 за його позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 №589 (а.с. 41-42).

Судом встановлено, що за результатом розгляду справи №906/997/18 за позовом Фізичної особи підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича до АТ "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна №589 від 01.12.2006 Господарський суд Житомирської області рішенням від 25.03.2019 в задоволенні позовних вимог відмовив.

Так як станом на час звернення до суду з даним позовом, орендоване майно не вивільнено, позивачу не повернуто, а тому з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазанчає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Згідно із частиною четвертою статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар, у силу закону, може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічні положення визначені у частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ (в редакції, чинній станом на 26.04.2018), відповідно до яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Відповідна вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо.Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди або протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 25.05.2021 у справі №910/9949/20, від 30.01.2020 у справі №904/1207/19, від 28.05.2019 у справі №911/2980/17, від 12.06.2018 у справі №910/15387/17, від 05.06.2018 у справі №904/7825/17, від 29.05.2018 у справі №923/854/17.

Крім того, у постанові Верховного Суду у справі №916/1583/21 від 22.12.2022, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 та її висновки щодо застосування норм статті 764 ЦК України та частини 2 статті 17 Закон України №2269-ХІІ, зазначено, що наразі сформувалася усталена судова практика щодо допустимості завчасного повідомлення орендаря орендодавцем державного та комунального майна про відмову від продовження строку дії договору оренди та зумовленого цим припинення договору, якщо відповідні дії орендодавця є проявом дотримання сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, зумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, що поданий позивачем лист від 26.04.2018 №Н3Р-5/386, яким останнього повідомлено про припинення дії Договору №589 з 01.07.2018 (а.с. 28), не містить доказів як направлення позивачу згаданого вище листа, так і його отримання. Матеріали справи таких доказів не містять. В судовому засіданні зазначено, що ряд листів надсилалося відповідачу без опису вкладення.

Наявні в матеріалах справи, листи та претензія (а.с. 29-40), що направлялися в подальшому балансоутримувачем на адресу ФОП Ейсмонта В.С., лише констатували позицію позивача щодо припинення дії договору з 01.07.2018 та містили вимогу щодо повернення майна. Також слід відзначити, що такі листи направлялися у строк, який перевищує один місяць після 01.07.2018.

Відповідно до п. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ (в редакції, чинній станом на 26.04.2018), у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Так як судом не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), суд дійшов висновку про те, що Договір оренди № 589 є продовженим. Тому не підлягає до задоволення позовна вимога про виселення відповідача з орендованого нерухомого майна, зокрема, адмінбудинку площею 186,6 кв. м, гаражів площею 111,0 кв.м та сараю площею 32,9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А.

Враховуючи, що судом встановлено, що Договір № 589 від 01.12.2006 є продовженим, то в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії Договору з 01.07.2018.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на ч. 3, 4 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Порядок розпорядження майном акціонерного товариства "Українська залізниця", який затверджений постановою Кабінету міністрів України №1054 від 22.11.2017, оскільки вказані нормативні акти не суперечать статті 764 ЦК України та частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ та не спростовують висновків щодо неналежного повідомлення орендаря орендодавцем про відмову від продовження строку дії договору оренди та зумовленого цим припинення договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами та не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 у справі №906/123/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Матеріали справи №906/123/22 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "06" квітня 2023 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.