ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р.,

м. Київ

Справа № 911/1884/22

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій "ТіДіСі - Дальнобой"» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2, кабінет 201, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайавтотранс» (07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Січових Стрільців, будинок 1, )

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки на суму 55522,29 грн,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні обставини розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №1309/1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТіДіСі-Дальнобой" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайавтотранс" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки на суму 55522,29 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2022 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки заяви, зокрема, шляхом надання копії видаткової накладної № ЕНК0228672 від 22.02.2022, що зазначена в списку додатків до позовної заяви але фактично була відсутня, надання суду доказів ненадходження коштів від відповідача довідки з банку, банківські виписки, та інші документи з банківських установ, що є доказами ненадходження коштів від відповідача на розрахунковий рахунок позивача згідно договору, видаткової накладної, рахунку на оплату чи претензії з моменту виникнення боргу до моменту подачі позову до Господарського суду Київської області.

Позивачем 24.10.2022 подано заяву про усунення недоліків. Суд прийняв вказану заяву та відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала була направлена відповідачу поштовим відправленням № 133. Конверт з судовою кореспонденцією було повернуто до суду без вручення 30.01.2023. Відповідно до довідки поштового оператора від 26.01.2023 причиною повернення стало закінчення терміну зберігання.

Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Оскільки, судом надсилалась ухвала про відкриття провадження на юридичну адресу відповідача, усі ухвали у справі розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Досліджуючи матеріали справи, судом з`ясовано, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставку, що була здійснена відповідно до видаткової накладної № ЕНК0228672.105570913 від 22.02.2022 в межах договору № 1282/2021 П від 17.09.2021.

На підтвердження відсутності оплати позивачем подана довідка з АТ «Прокредитбанк», де зазначено, що в період з 01.02.2022 по 14.10.2022 на рахунки позивача не надходили грошові кошти. Водночас, у видатковій накладній № ЕНК0228672.105570913 від 22.02.2022 зазначено інший розрахунковий рахунок у банку ПАТ «Альфа-банк».

За словами позивача відповідач проводив часткову оплату по зазначеній вище видатковій накладній. Проте з наявних у справі доказів неможливо встановити ані точний розмір такої оплати, ані дату її проведення.

Зважаючи на вищевикладене та на те, що однією з позовних вимог позивача є стягнення пені, розмір якої визначається з урахуванням розміру наявної заборгованості на кожен день прострочення, задля збереження балансу інтересів сторін та дотримання принципу справедливого розгляду справи, з огляду на те, що позивачем не подано достатньо доказів для всебічного з`ясування обставин справи, суд у порядку частини 4 статті 74 ГПК України ухвалою від 15.02.2022 витребував у позивача банківську довідку (виписку) з рахунку зазначеного у видатковій накладній НОМЕР_1 у банку ПАТ «Альфа-банк», а також інформацію про дати проведення відповідачем часткових оплат по накладній № ЕНК0228672.105570913 від 22.02.2022, зокрема, та договору № 1282/2021 П від 17.09.2021, загалом в період починаючи з лютого 2022 року та докази, що підтверджують вказані платежі.

До суду 17.03.2023 на виконання ухвали суду від позивача надійшов лист з долученими до нього виписками по рахунку. Судом прийнято вказані докази та долучено їх до матеріалів справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Обставини спірних правовідносин та вимоги позивача

Вбачається, що між ТОВ МСС "ТіДіСі-Дальнобой", в якості постачальника, та ТОВ "Скайавтотранс", в якості покупця, було укладено договір поставки № 1282/2021 П від 17.09.2021, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари до автотранспортних засобів, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього певну грошову суму.

В силу пункту 1.2 договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування (асортимент), одиниця виміру, кількість, ціна, загальна вартість та інші умови кожної партії товару визначаються сторонами на підставі замовлення покупця у видаткових накладних, які після підписання сторонами мають силу специфікацій.

Пунктом 3.1 визначено, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошової суми покупцем на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту проведення відвантаження. Конкретний термін оплати товару визначається видатковою накладною на поставку кожної партії товару, підписаною уповноваженими представниками сторін, але в будь-якому разі строк оплати не повинен перевищувати 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до пункту 3.2 договору підставою для оплати є рахунок та видаткова накладна.

Пунктом 5.4 сторони узгодили, що товар вважається прийнятим і таким, що належить покупцю з моменту підписання видаткової накладної представником покупця.

Пунктом 9.4.2 договору покладено на покупця обов`язок своєчасно здійснювати необхідні розрахунки з постачальником.

Відповідно до пункту 12.8 договору сторони прийшли до згоди, що при виконанні умов договору, у відповідності до ЗУ "Про електронні довірчі послуги", ст. 207 ЦК України, використовувати електронний документообіг. Всі документи, в тому числі первинні документи, які є такими, згідно "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88", відправлені отримані в електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу, з застосуванням кваліфікованого електронного підпису (КЕП) та електронної кваліфікованої печатки, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися стороною, від імені якої вони були відправлені отримані.

Згідно пункту 12.6 договору поставки при зміні місцезнаходження та реквізитів сторона за цим договором повинна повідомити іншу протягом 3-х днів, шляхом відправки повідомлення засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою, іншими засобами крім усної форми.

За твердженнями позивача ним було здійснено поставку товару на виконання умов договору на загальну суму 60000,00 грн. Як доказ такої поставки позивач надає копію видаткової накладної № ЕНК0228672.105570913 від 22.02.2022. ТОВ МСС "ТіДіСі-Дальнобой" в позовній заяві зазначає, що за поставлений товар відповідач розрахувався лише частково, сплативши 12595,00 грн, у зв`язку з чим у останнього залишився борг у розмірі 47504,00 грн.

Позивач задля досудового врегулювання спору надсилав відповідачу претензію про сплату боргу, копія якої додається до позовної заяви. За словами позивача відповідач жодної відповіді на претензію не надав, борг не погасив.

Тож, крім основного боргу позивач нарахував відповідачу пеню за період з 25.03.2022 по 08.09.2022 згідно пункту 10.2 договору, де вказано, що за порушення терміну оплати у відповідності до розділу 3 договору покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Сума нарахованої пені дорівнює 8117,29 грн.

Висновки господарського суду

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Дослідивши всі наявні у справі докази, що подані до позовної заяви, заяви про усунення недоліків та супровідного листа позивача на виконання ухвали суду, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Матеріали справи містять підписану у порядку пункту 12.8 договору електронними підписами сторін видаткову накладну № ЕНК0228672.105570913 від 22.02.2022 про поставку чотирьох вантажних автомобільних шин загальною вартістю 60000,00 грн (з ПДВ).

Суд констатує, що у порядку пункту 3.1 договору оплата за цю поставку мала б бути здійснена до 24.03.2022. З наявних у справі матеріалів суд робить висновок, що в зазначений строк оплата проведена не була. Позивач стверджував, що відповідач розрахувався лише частково на суму 12595,00 грн, проте доказів проведення такої проплати разом з доказами, що б підтвердили дату здійснення платежу, суду не надано. Тож такі слова позивача залишаються без належного підтвердження.

Однак, в процесі розгляду справи судом було витребувано у порядку частини 4 статті 74 ГПК України виписку з рахунку позивача № НОМЕР_1 . З наданих позивачем виписок по рахунку суду стало відомо про надходження від контрагента ТОВ "Скайавтотранс" 20000,00 грн 03.05.2022 та 20000,00 грн 11.05.2022. Відповідно до відомостей з довідки банку призначення платежу в платіжному документі №20116935 від 03.05.2022 та в документі № 20116976 від 11.05.2022 "оплата за запчастини згідно договору № 1282/2021П від 17.09.2021. З цього вбачається, що відповідачем за договором № 1282/2021П від 17.09.2021 відшкодовано позивачу 40000,00 грн. Зважаючи на те, що позивачем не доведено до відома суду чи здійснювалися в межах цього договору інші поставки окрім поставки 22.02.2022 на суму 60000,00 грн сума залишкової дебіторської заборгованості має становити 20000,00 грн.

Зважаючи на проведення часткових оплат за договором, про які позивач у позові не повідомляв, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення основної заборгованості частково та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20000,00 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 10.2 на покупця покладений обов`язок сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. В силу пункту 3.1 договору прострочення оплати настало 25.03.2022. Відповідно з цієї дати позивач має право нараховувати відповідачу штрафні санкції у вигляді пені протягом шести наступних місяців. Зважаючи на те, що позивач нараховує пеню з 25.03.2022 по 08.09.2022 суд приймає вказаний період з корегуванням зміни розміру заборгованості через проведення часткових оплат, де вона з 25.03.2022 по 02.05.2022 становила 60000,00 грн, з 03.05.2022 по 10.05.2022 40000,00 грн, а з 11.05.2022 по 08.09.2022 20000,00 грн. Таким чином розмір пені визначений судом за формулою Пеня = С x 2УСД x Д : 100 (де: С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення) становить 4394,52 грн. Тож ця позовна вимога теж підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 43,93%, судові витрати покладаються на відповідача у цьому ж співвідношенні у розмірі 1090,06 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайавтотранс» (07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Січових Стрільців, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій "ТіДіСі - Дальнобой"» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 2, кабінет 201, ) 20000,00 грн основного боргу за договором № 1282/2021П від 17.09.2021, 4394,52 грн пені та 1090,06 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз