ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. Справа№ 910/12547/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Дорошенко О.М. в режимі відеоконференції

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Лошадкіна В.О. (посвідчення адвоката № 000109 від 07.06.2018)

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: не з`явився

від третьої особи-4: не з`явився

вільний слухач: Пащенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 (повний текст рішення складений 22.09.2022)

у справі № 910/12547/21 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020"

до 1) Міністерства юстиції України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна;

2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна;

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМСЕРВИСПРОМ 10";

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАРТ 2018"

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК" про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ відповідача-1 за № 4236/5 від 07.12.2020 про часткове задоволення скарги віповідача-2 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 24.11.2017 № 38329866, від 21.12.2017 № 338883986, прийнято відповідачем-1 з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", внаслідок чого порушено права позивача, як власника відсотків незакінченого об`єкту будівництва, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького 58 в місті Києві.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем порушень його прав та законних інтересів внаслідок прийняття спірного наказу відповідачем-1.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 910/12547/21 та постановити нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, позивач зазначає про неправильне застосування норм матеріального права, а також не з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач-2 був беззаперечно обізнаний 23.01.2018 з рішеннями державного реєстратора - третьої особи-2: від 24.11.2017 № 38329866, від 21.12.2017 № 338883986 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за номером 391.

За таких обставин, на переконання позивача, скарга відповідача-2, яка була розглянута відповідачем-1, та задоволена останнім у формі спірного наказу за № 4236/5 від 07.12.2020 стосувалася тих же реєстраційних дій, що були оскаржені відповідачем-2 ще в 2018 році.

Також, за твердження позивача, місцевий господарський суд не надав жодної оцінки з приводу пропущення відповідачем-2 строку на повторне звернення зі скаргою до відповідача-1 у період часу з 21.02.2018 по 16.09.2018.

При цьому, позивач зауважує на тому, що будь - яких об`єктивних перешкод в поданні відповідачем-2 скарги, які були безпосередньо пов`язані з короновірусом, останнім до матеріалів справи не надано.

Разом з тим, позивач зазначає, що не зважаючи на викладене, відповідач-2 звернувся з повторною скаргою до відповідача-1 також в період дії карантину - 15.07.2020.

Таким чином, на думку позивача повторний розгляд скарги відповідача-2, відповідачем-1 суперечить вимогам п. 5 ч. 8, п. 8 ч. 8 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", оскільки закінчився строк встановлений законом для подачі скарги з цього питання.

Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" в редакції чинній на момент спірних правовідносин.

Відтак, на переконання позивача, письмовими доказами у даній справі доведено, а також визнано сторонами спору факт наявності зареєстрованого права власності за позивачем та відповідачем-2 на один і той же об`єкт нерухомого майна, що на думку позивача, є безумовним підтвердженням порушення його прав та законних інтересів спірним наказом відповідача-1 за № 4236/5 від 07.12.2020 про часткове задоволення скарги віповідача-2 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 24.11.2017 № 38329866, від 21.12.2017 № 338883986.

До Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшла заява про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач-2 стверджує, що недоведеним зі сторони позивача є той факт, що скарга відповідача-2, розглянута відповідачем-1, та за результатами якої останнім задоволена у формі спірного наказу за № 4236/5 від 07.12.2020 стосувалась тих же реєстраційних дій, що були оскаржені відповідачем-2 у 2018 році.

Також, відповідач-2 вважає, що ним під час звернення до відповідача-1 зі скаргою від 15.07.2020 дотримано вимоги ч. 3 ст. Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень".

Окрім цього, відповідач-2 не визнає факт набуття позивачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького 58та реєстрацію цих прав за позивачем.

Таким чином, за твердженням відповідача-2, права та інтереси позивача не порушені внаслідок спірного рішення відповідача-1, оформленого наказом за № 4236/5 від 07.12.2020, оскільки вищезгадані спірні реєстраційні дії стосуються виключно права власності інших осіб на об`єкт незавершеного будівництва.

Узагальнений виклад позицій відповідача-1 та третіх осіб-1,-2,-3,-4

Відповідач-1 та треті особи-1,-2,-3,-4 не скористалися правом подати письмові відзиви/заперечення на апеляційну скаргу, хоча були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, що в свою чергу, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 910/12547/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12547/21.

23.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12547/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 910/12547/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

30.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено доказ сплати судового збору у встановленому законом розмірі та докази направлення апеляційної скарги іншим учасникам по справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 910/12547/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.03.2023.

15.03.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку із оголошеною у місті Києві повітряною тривогою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 розгляд справи № 910/12547/21 призначено на 29.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю"ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 910/12547/21. Вирішено проводити судове засідання у справі № 910/12547/21, призначене на 29.03.2023 в режимі відеоконференції.

В судове засідання, яке відбулося 29.03.2023, з`явився представник позивача в режимі відеоконференції та до приміщення суду прибув представник відповідача-2, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Представники відповідача-1 та третіх осіб-1,-2,-3,-4 в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи останні були повідомлені належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 була направлена відповідачу-1 та третім особам-1,-2,-3,-4 на їх зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.

Також слід вказати, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому відповідач-1 та треті особи-1,-2,-3,4 справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників відповідача-1 та третіх осіб-1,-2,-3,-4 оскільки їх явка в судове засідання судом апеляційної інстанції не визнавалася обов`язкою.

Розглянувши заяву відповідача-2 про продовження процесульного строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та заслухавши думку представників позивача та відповідача-2 з цього приводу, колегія суддів, з урахуванням положень ч.2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе продовжити відповідачу-2 процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та прийняти його до розгляду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. (третьою особою-2) було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38329866, яким зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМСЕРВИСПРОМ 10" (третьою особою-3) на об`єкт нерухомого майна: 99 % від загальної площі об`єкта незавершеного будівництва односекційної будівлі по проспекту "Житлово-громадський комплекс" за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 58 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 391).

Підставою виникнення права власності за третьою особою-3 зазначено договір про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", серія і номер: 568, виданий 12.01.2012, видавник: Курковська Я.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

В подальшому, 21.12.2017 третьою особою-2 було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38883986, яким зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАРТ 2018" (третьою особою-4) на об`єкт нерухомого майна: 99 % від загальної площі об`єкта незавершеного будівництва односекційної будівлі по проспекту "Житлово-громадський комплекс" за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 58 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 391).

Підставою виникнення права власності за третьою особою-4 зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 3421, 3422, виданий 13.12.2017, видавник: Дажук М.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу та рішення загальних зборів про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ 2018", серія та номер: 1038, виданий 22.11.2017, видавник: Коновалова Е.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

В той же час, як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІПЕК" (відповідач-2) є власником об`єкта нерухомого майна: незавершене будівництво, житлово-громаський комплекс по вулиці Богдана Хмельницького, 58 у Шевченківському районі міста Києва II черга будівництва, літера "Т", загальна площа: 11462, 9 кв. м, житлова площа: 8383, 6 кв.м, опис: незавершений будівництвом Житлово-громадський комплекс має відсоток готовності 40%, який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером № :88:199:0001, площею 0, 5026 га, за адресою: місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, № 58 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Державна реєстрація права власності відповідача-2 на вказаний об`єкт незавершеного будівництва була проведена на підставі таких документів: дозвіл на використання будівельних робіт, серія та номер: 0384-Шв/Р, виданий 28.05.2008 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві; договір оренди земельної ділянки від 07.10.2003, серія та номер: 977; технічний паспорт, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ" 25.01.2018; довідка про відсоток готовності незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 415 (НЖ-2018/ВГ, видана Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ" 25.01.2018.

Далі, 15.07.2020 відповідач-2 звернувся до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України зі скаргою на дії, проведені державним реєстратором вх. № 19922-33-20, у якій, зокрема, просив скасувати рішення державного реєстратора - третьої особи-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38329866 від 24.11.2017, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ТОВ "КОМСЕРВИСПРОМ 10" (третьої особи-3) № 23555199 від 24.11.2017 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний № 391, скасувати рішення державного реєстратора - третьої особи-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38883986 від 21.12.2017, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ТОВ "СТАРТ 2018" (третьої особи-4) № 24081255 від 18.12.2017 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний № 391.

15.10.2020 за результатами розгляду вищевказаної скарги Колегією Міністерства юстиції з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) було надано висновок, яким, зокрема, рекомендовано: 1. скаргу відповідач-2 від 15.07.2020 задовольнити частково; 2. скасувати рішення про державну реєстрацію прав на їх обтяжень від 24.11.2017 № 38329866 від 21.12.2017 № 38883986, прийняті третьою особою-2.

Серед мотивів рішення, викладених у стислому вигляді, Колегією зазначено, що третьою особою-2 порушено п. Порядку № 1127, оскільки нею прийнято оскаржуване рішення за відсутності документу, що посвідчує право на земельну ділянку, документу, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт та технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва; третьою особою-2 під час прийняття оскаржуваного рішення не було належним чином перевірено обсяг цивільної правоздатності та дієздатності третьої особи-3 та уповноваженої особи Зулфієва Геннадія Олександровича, таким чином оскаржувані рішення, прийняті третьою особою-2 підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням законодавства.

На підставі висновку колегії від 15.10.2020 Міністерством юстиції України (відповідачем-1) прийнято рішення, оформлене наказом від 07.12.2020 № 4236/5, яким скаргу відповідача-2 від 15.07.2020 задоволено частково, скасовано рішення від 24.11.2017 №38329866, від 21.12.2017 №38883986, прийняті третьою особою-2.

Обгрунтовуючі позовні вимоги, позивач, посилаючись на те, що відповідач-2 звернувся до відповідача-1 зі скаргою з порушенням строків, встановлених ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому, обставини наведені скаржником щодо неможливості звернення у встановлений законом строк, не можуть бути підставою для визнання поважною пропуску такого строку, тому на думку позивача, наказ відповідача-1 за № 4236/5 в частині задоволення вимог скарги підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначив, що відповідач-2 оскаржував ті самі реєстраційні дії третьої особи-2, яка здійснювала державну реєстрацію права власності третьої особи-3 незакінченого будівництва об`єкта реєстраційний номер нерухомого майна № 391 за рішенням № 38329866 від 24.11.2017 та рішенням № 38883986 від 21.12.2017.

Таким чином, на переконання позивача, запис про припинення юридичної особи - відповідача-2 16.09.2018 не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку звернення до Колегії Міністерства юстиції України, оскільки до моменту внесення цього запису відповідачем-2 вже було реалізовано право на звернення з відповідною скаргою (від 23.01.2018, наказ відповідача-1 від 21.02.2018 №560/7).

Разом з цим, позивач наголошував про обізнаність відповідача-2 ще з 2018 року щодо відчуження нерухомого майна на користь позивача, про що свідчить зміст ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (від 11.04.2018 у справі №761/12819/18; від 11.04.2018 у справі №761/12820/18; від 31.05.2018 у справі №761/18796/18; від 31.05.2018 у справі №761/18793/18; від 31.05.2018 у справі №761/6900/19; від 19.07.2019 у справі №752/607/18).

Також, за твердженням позивача, відповідач-1 при розгляді скарги не звернув уваги, що державна реєстрація права була здійснена за іншою особою, ніж зазначена у рішеннях третьої осоьби-2, а саме за позивачем. Отже, на думку позивача, у задоволенні скарги мало бути відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище наказом відповідача-1 за № 4236/5 від 07.12.2020, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ст. 6 Закону, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав врегульовано приписами ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 вищевказаної статті, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю (ч. 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У частині 5 вказаної статті зазначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Згідно з ч. 8 зазначеної ст. Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Як зазначалося вище, як на підставу для відмови у задоволенні скарги позивач посилається на пропущення відповідачем-2 строку звернення зі скаргою, передбаченого ч. 3. ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що для цілей обчислення строку оскарження рішень, дій чи бездіяльності поряд з об`єктивним критерієм (дата прийняття рішення) ураховується також суб`єктивний критерій (коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав рішеннями, діями чи бездіяльністю).

Під можливістю довідатися про порушення права в цьому випадку необхідно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні рішення, дії, чи бездіяльність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 420/3933/20.

При цьому, в ст.ст. 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не підтверджують факт обізнаності відповідача-2 "ГІПЕК" зі здійсненням реєстраційних дій третьою особою-2, шляхом прийняття нею рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 24.11.2017 № 38329866 та від 21.12.2017 № 38883986 або можливості відповідача-2 дізнатися про такі обставини з 2018 року.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що зі змісту наданих ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (від 11.04.2018 у справі №761/12819/18; від 11.04.2018 у справі №761/12820/18; від 31.05.2018 у справі №761/18796/18; від 31.05.2018 у справі №761/18793/18; від 31.05.2018 у справі №761/6900/19; від 19.07.2019 у справі №752/607/18) не вбачається закінчення стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00005.

Також, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України відповідач-2, як потерпілий, має право отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, лише після закінчення досудового розслідування.

У зазначеному аспекті, враховуючи, що за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 58 фактично зареєстровано різні об`єкти нерухомого майна, під різними реєстраційними номерами (№000 та №391), за результатом оцінки наданих сторонами доказів цілком вірогідним є факт неможливості відповідачем-2 дізнатися про порушення його прав у розумінні ч. 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегія суддів зазначає про те, що не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо повторного звернення зі скаргою, оскільки з наданого наказу відповідачем-1 України за № 560/7 від 21.02.2018 про відмову у задоволенні скарги відповаідача-2 від 26.01.2018 не вбачається, що вимоги, викладені у цій скарзі, ідентичні вимогам скарги відповідача-2 від 15.07.2020.

Судова колегія погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду про те, що з моменту поновлення запису про державну реєстрацію юридичної особи відповідача-2 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до встановлення Кабінетом Міністрів України карантину шістдесятиденний строк для звернення зі скаргою не сплив, тому відповідачем-2 дотримано вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Приписами п. 8 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Відповідно до пункту 13 зазначеного Порядку за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Пунктом 14 вказаного Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Так, за результатами вивчення матеріалів скарги відповідача-2 від 15.07.2020 і доданих до неї документів, формуючи висновок від 15.10.2020, Колегія, виходила з наступного.

З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що третя особа-2, прийняла оскаржуване рішення № 38329866 від 24.11.2017 та зареєструвала право власності на об`єкт незавершеного будівництва за третьою особою-3 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. від 12.01.2012 № 568.

Відповідно до ч. 2 п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127) в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про поверненім на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів) про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва - про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт.

Пунктом 68 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі архів); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, по містяться в зазначеному Реєстрі.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що третьою особою-2 порушено п. 68 Порядку №1127, оскільки нею прийнято оскаржуване рішення № 38329866 від 24.11.2017 за відсутності документу, що посвідчує право на земельну ділянку, документу, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт та технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва.

Пунктом 57-1 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації прав, що набувається не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, також подаються документи, що визначають обсяг цивільної правоздатності, дієздатності фізичних та юридичних осіб, а також обсяг повноважень представника фізичної або юридичної особи.

Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи здійснюється шляхом отримання з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про таку особу, у тому числі її установчих документів, та перевірки відповідності реєстраційної дії, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", зокрема, передбачено, що установчим документом товариства є статут. У статуті товариства зазначаються відомості про: 1) повне та скорочене (за наявності) найменування товариства; 2) органи управління товариством. їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень; 3) порядок вступу до товариства та виходу з нього. Статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону.

Втім, третьою особою-2 під час прийняття оспорюваного рішення не було належним чином перевірено обсяг цивільної правоздатності та дієздатності третьої особи-3 та уповноваженої особи Зулфієвого Г.О.

В подальшому, третьою особою-2 щодо оскаржуваного рішення від 21.12.2017 № 38883986 проведено державну реєстрацію переходу права власності до третьої особи-4 на підставі акту прийому-передачі нерухомого майна, засвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 13.12.2017 за реєстровими № № 3421, 3422 та рішення загальних зборів про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт 2018", засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від 22.11.2017 за реєстровим №1038.

Зазначену державну реєстрацію здійснено всупереч, вимог п. 10 ч. 4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині.

Пунктом 1, ч. 3 ст. 10 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Вищевикладене в сукупності свідчить, що третя особа-2 за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва прийняла 24.11.2017 рішення № 38329866 та 21.12.2017 рішення № 338883986 про проведення реєстраційних дій, чим порушила приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141.

Невжиття необхідних заходів щодо перевірки документу, що посвідчує право на земельну ділянку, документу, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт та технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва та перевірки обсягу цивільної правоздатності та дієздатності потягнуло за собою внесення в Державний реєстр відомостей, які не відповідають принципу верховенства права, а також засадам об`єктивності, достовірності та повноти, що з огляду на положення статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що за результатом розгляду відповідачем-1 скарг відповідача-2, третьою особою-2 було порушено вимоги п.п. 10-1, 40, 57-1 Порядку № 1127, п. 10 Порядку № 1141, а також ст.ст. 10, 18, 23, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Разом з цим, місцевим господарським судом вірно враховано і посилання позивача на приписи п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме, що на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

Так, 04.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй Вітою Володимирівною (третьою особою-1) було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41895286 від 04.07.2018, яким зареєстровано право власності за позивачем на об`єкт нерухомого майна: 99 % від загальної площі об`єкта незавершеного будівництва односекційної будівлі по проспекту "Житлово-громадський комплекс" за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 58 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 391).

При цьому, вказане рішення третьої особи-1 також було предметом розгляду скарги відповідачем-2 від 15.07.2020, за результатами оскарження якого Колегією в цій частині вимог було відмовлено.

Частиною 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації прав, серед яких, зокрема та обставина, що на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується (пункт 2).

Тобто очевидним є те, що за наявності реєстрації права на спірне майно за іншою особою, виключається можливість задоволення скарги та прийняття Міністерством юстиції України відповідного рішення в силу прямої законодавчої заборони, встановленої п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/3100/21.

Втім, приймаючи до уваги, що позивач оскаржує наказ відповідача-1 від 07.12.2020 № 4236/5 лише в частині задоволених вимог скарги відповідача-2 від 15.07.2020, та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2017 № 38329866, від 21.12.2017 № 338883986, прийнятих третьою особою-2 під час звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу позивач повинен обґрунтувати, яким чином спірне рішення порушує його права та законні інтереси.

За змістом ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (подібні правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Наведений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 (пункти 8.1 - 8.5 постанови).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Так, виходячи із норм Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та, правове обґрунтування необхідності його захисту (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16).

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, при зверненні до суду з позовом повинно бути доведено, насамперед, порушення прав та законних інтересів позивача в результаті прийняття оскаржуваного наказу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки в даному випадку, позивачем не зазначено, які саме його права та законні інтереси порушені внаслідок прийняття спірного рішення, оформленого наказом № 4236/5 від 07.12.2020, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, спірні реєстраційні дії стосуються виключно права власності інших осіб на об`єкт нерухомого майна.

Доводи викладені позивачем у апеляційній скарзі, судовою колегією відхиляються, так як озивач під час розгляду справи не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем-2 строку звернення зі скаргою, передбаченого ч. 3. ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як і не довів порушення своїх прав та законних інтересів внаслідок прийняття спірного наказу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

В свою чергу, наведені доводи відповідачем-2 у відзиві на апеляційну скаргу є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав колегією суддів також не встановлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУДСЕРВІС-2020" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 910/12547/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/12547/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко