СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Харків Справа № 922/819/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Яковенко В.С.

та за участю представників сторін:

від позивача Засядьвовк А.І. (довіреність № 27 від 20.12.2022) поза межами приміщення суду;

від відповідача Святець О.М. (Ордер серії АХ № 1104551 від 15.02.20);

від третьої особи не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вх. № 1044 Х)

на рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 (повний текст складено та підписано 08.09.2022), ухвалене у складі судді Жигалкіна І.П.

у справі № 922/819/22

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «Харківобленерго»;

до Краснокутської селищної ради Богодухівсього району Харківської області;

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області заборгованості у розмірі 315581, 77 грн (де: 224 759,00 грн заборгованість за спожиту електричну енергію, 35473, 83 грн пеня, 22 590, 90 грн інфляція, 32 758, 04 грн 15 % річних).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 в позові відмовлено частково. Стягнуто з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 235 401, 15 грн, з яких: 224 759,00 грн. заборгованість за спожиту електричну енергію, 10 642, 15 грн - пеня), а також суму судового збору в розмірі 3 531, 01 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 у справі № 922/819/22 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/819/22.

19.10.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/819/22.

25.11.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Краснокутської селищної ради Богодухівсього району Харківської області надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

28.11.2022 на електронну адресу представника Краснокутської селищної ради Богодухівсього району Харківської області направлено копію апеляційної скарги з додатками у справі № 922/819/22.

16.02.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Краснокутської селищної ради Богодухівсього району Харківської області надійшов відзив а апеляційну скаргу, в якому останній просив:

- поновити строк на подання відзиву;

- відмовити Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22 призначено до розгляду на 04.04.2023 о 12:00 год.

02.03.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» Засядьвовк Альони Іванівни надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2023 задоволено заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судове засідання у справі № 922/819/22 призначене на 04.04.2023 о 12:00 год., ухвалено провести за участю представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» Засядьвовк А.І., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів.

Присутня у судовому засіданні (поза межами приміщення суду) представник апелянта подану апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» в повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22 залишити без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 06.03.2023.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії» (постачальник), який діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р, відповідно до статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та Краснокутською селищною радою Богодухівського району Харківської області (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог ЦК України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

За даними АТ «Харківобленерго», на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень п. 11 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», Краснокутську селищну раду віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії».

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» листом № 44/09 0002642/пон від 01.01.2021 повідомило Краснокутську селищну раду про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Положеннями статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором (НКРЕКП), та є публічним договором приєднання. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник не спроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення у передбачених чинним законодавством чи Договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України з початку фактичного постачання електричної енергії споживачу (п. 3.4.4 Правил).

27.12.2018 на виконання вимог ч. 11 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено публічну оферту: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Додаток № 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; «Комерційна пропозиція № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток до комерційної пропозиції № 2 від27.12.2018 «Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», Додаток до Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 «Зміни № 1 від 31.01.2019 до Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» «Комерційна пропозиція № 3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Відповідно до статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», яка кореспондується з умовами, що зазначені в Додатку 1 «Комерційна пропозиція № 2» до договору, договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Тобто, законом встановлено що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі, відповідно до п. 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 № 312 та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118. Факт споживання оператор підтверджує шляхом надання постачальнику «останньої надії» Звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція)

Відповідно до п. 5.8. Договору - розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

На виконання зазначеного Договору, Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» за даними оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕК від 16.11.2018 №1446) на підставі Звітів про фактичне споживання електричної енергії за січень лютий 2021 року відповідачу виставив:

- рахунок № 59/19/О01/11568 від 17.02.2021 та Акт № 005752 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2021 року від 31 січня 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу 36 482 кВт.*год., в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, на загальну суму 149707, 68 грн (з ПДВ), який було отримано відповідачем 09.03.2021;

- рахунок № 59/19/О02/15000 від 15.03.2021 та Акт № 009437 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2021року від 28 лютого 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу 19 720 кВт.*год., в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, на загальну суму 75051, 32 грн (з ПДВ), який було отримано відповідачем 02.04.2021.

Водночас, відповідач за спожиту електроенергію не розрахувався.

Позивач наголошує, що заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію, станом на дату подання цього позову становить 224759, 00 грн (з урахуванням ПДВ).

01.02.2022 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (постачальник) та Краснокутською селищною радою Богодухівського району Харківської області (споживач) укладено Договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якого, сторони підтверджують, що у споживача перед постачальником станом на 01.02.2022 існує заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» в сумі 303820, 71 грн, а саме: 224759, 00 грн заборгованість за спожиту в січні та лютому 2021 року електричну енергію, 79061, 71 грн штрафних санкцій згідно Вимоги про сплату штрафних санкцій від 01.02.2022 № 44/11-001763, де 15 % річних в сумі 30725, 97 грн, інфляція в сумі 15571, 33 грн, пеня в сумі 32764, 41 грн (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, сторони дійшли згоди реструктуризувати 303820, 71 грн (із загальної суми заборгованості, вказаної в п. 1.1. Договору) заборгованості на умовах, викладених в п. 1.3. цього Договору, а саме:

- до 07.02.2022 споживач має сплатити 4557, 32 грн штрафних санкцій;

- до 11.02.2022 споживач має сплатити 74504,39 грн штрафних санкцій, 224759, 00 грн заборгованості за електричну енергію.

Згідно з п. 5.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 11.02.2022.

Разом з тим, позивач вказує, що станом на час звернення до суду заборгованість відповідачем не сплачена.

На підставі викладено позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 224759, 00 грн заборгованості за електричну енергію, 35473, 83 грн пені, 32758, 04 грн - 15% річних та 22590, 90 грн - інфляційних втрат.

Як вже було зазначено, рішенням Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 в позові відмовлено частково. Стягнуто з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 235 401, 15 грн, з яких: 224 759,00 грн. заборгованість за спожиту електричну енергію, 10 642, 15 грн - пеня), а також суму судового збору в розмірі 3 531, 01 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції визнав суму основної заборгованості встановленою та підтвердженою матеріалами справи. За клопотанням відповідача зменшив розмір пені на 70 % до 10642, 15 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат, судом зазначено, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексів інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині. Мотиви суду щодо відмови у стягненні 15 % річних рішення суду у справі 922/819/22 не містить.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

У відповідності зі статтею 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Відповідно до ч. 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 ГК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором електропостачання, за яким енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії» (ч. 1 статті 275 ГК України).

Відповідно до ч. 2 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з ч. 5 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

За приписами статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

В силу вимог статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. У разі покладення на електропостачальника зобов`язань з надання універсальних послуг або виконання функцій постачальника «останньої надії» ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються відповідно до цього Закону. Покладення зобов`язань з надання універсальних послуг та/або постачання «останньої надії» не обмежує права електропостачальника здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Положеннями статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника «останньої надії» та ціну (тариф) на послуги оператора системи передачі.

Постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконано умови договору та за період січень лютий 2021 року поставлено відповідачу електричну енергію на суму 224759, 00 грн, а саме:

- рахунок № 59/19/О01/11568 від 17.02.2021 та Акт № 005752 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2021 року від 31 січня 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу 36 482 кВт.*год., в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, на загальну суму 149707, 68 грн (з ПДВ).

- рахунок № 59/19/О02/15000 від 15.03.2021 та Акт № 009437 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2021року від 28 лютого 2021 року, обсяг споживання електричної по 2 класу 19 720 кВт.*год., в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, на загальну суму 75051, 32 грн (з ПДВ).

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У відповідності до п. 4.1. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019, що є невід`ємним додатком до договору встановлено обов`язок сплати споживачем 100 % від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

Судом встановлено, що рахунок № 59/19/О01/11568 від 17.02.2021 було отримано відповідачем 09.03.2021 та рахунок № 59/19/О02/15000 від 15.03.2021 також було отримано відповідачем 02.04.2021.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 4.1. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019, у разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100 % оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді за діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Тобто, навіть якщо рахунок не надано постачальником, вказане не звільняє споживача від оплати електричної енергії.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем заборгованості у розмірі 224759, 00 грн та те, що вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену електричну енергію у розмірі 224759, 00 грн.

Щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 35473, 83 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано

Згідно з п. 6.1. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 вбачається, що за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нараховувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача сума пені становить 35473, 83 грн, а саме:

- за період з 26.02.2021 по 30.01.2022 (363 дні) на суму 149707, 68 грн у розмірі 24063, 97 грн;

- за період з 23.03.2021 по 23.02.2022 (338 днів) на суму 75051, 32 грн у розмірі 11409, 86 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 35473, 83 грн за вищезазначені періоди, колегія суддів встановила, що дані нарахування здійснено арифметично не вірно, оскільки період нарахування перевищує шестимісячний строк, встановлений ч. 6 статті 232 ГК України.

Здійснивши власний розрахунок пені у системі підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга», колегія суддів встановила, що сума пені, яка підлягає до стягнення становить 16675, 79 грн:

- за період з 26.02.2021 по 26.08.2021 на суму 149707, 68 грн у розмірі 10910, 20 грн;

- за період з 23.03.2021 по 23.09.2021 на суму 75051, 32 грн у розмірі 5765, 59 грн.

В решті нарахованої позивачем суми пені слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 15 % річних у розмірі 32758, 04 грн та інфляційних втрат у розмірі 22590, 90 грн, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до ч. 4 статті 236 ГПК України.

У відповідності до п. 7.4. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконання або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Тобто, у п. 7.4. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі п`ятнадцяти процентів річних від простроченої суми невиконання або неналежним чином виконаного зобов`язання.

За розрахунком позивача сума 15 % річних становить 32758, 04 грн, а саме:

- за період з 26.02.2021 по 30.01.2022 (363 дні) на суму 149707, 68 грн у розмірі 22333, 10 грн;

- за період з 23.03.2021 по 23.02.2022 (338 днів) на суму 75051, 32 грн у розмірі 10424, 94 грн.

Перевіривши розрахунок 15 % річних у розмірі 32758, 04 грн, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає зазначеному вище.

Колегія суддів звертає увагу що рішення суду у справі № 922/819/22 не містить обґрунтування чому саме суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, адже, розрахунок позивача є вірним та підтверджується на суму 32758, 04 грн.

За розрахунком позивача сума інфляційних втрат становить 22590, 90 грн, а саме:

- за період з 26.02.2021 по 30.01.2022 (363 дні) на суму 149707, 68 грн у розмірі 15972, 15 грн;

- за період з 23.03.2021 по 23.02.2022 (338 днів) на суму 75051, 32 грн у розмірі 6618, 75 грн.

Судова колегія критично оцінує висновок суду першої інстанції та доводи відповідача, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові.

А суд першої інстанції, у тому числі і за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга», перевіряє здійснений позивачем розрахунок.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 22590, 90 грн, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає зазначеному вище, а отже підлягає задоволенню.

Водночас, відповідачем у справи було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме: зменшити розмір пені на 50 % та зменшити розмір нарахованих процентів річних на 50 %.

В обґрунтування вказує, що заборгованість з оплати вартості спожитої електроенергії утворилась внаслідок недобросовісний дій позивача, а саме: ненаданням належним чином оформлених розрахунково платіжних документів на підставі який можливо було здійснити оплату. Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області є бюджетною установою, фінансується за рахунок бюджетних коштів, розпорядником яких є Державне казначейство України, а тому проведення розрахунку за надані послуги, закуплені товари без оформлення належним чином та переданих до органів Державного казначейства України розрахунково платіжних документів є неможливим.

Наголошує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який був продовжений і триває до цього часу. За цей час Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області надала прихисток багатьом внутрішньо переміщеним особам та наразі всі кошти спрямовані на утримання останніх.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій, яке пов`язане з наявністю виняткових обставин, вимагає надання судом оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України, на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Разом з цим, в постанові від 18.03.2020 у справі №902/471/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення взято до уваги, що заборгованість з оплати вартості спожитої електроенергії утворилась внаслідок ненадання позивачем належним чином оформлених розрахунково платіжних документів на підставі який можливо було здійснити оплату та задля дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, зменшено розмір пені на 70 %.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже, згідно з п. 4.1. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019, у разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100 % оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді за діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Тобто, навіть якщо рахунок не надано постачальником, вказане не звільняє споживача від оплати електричної енергії.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області є бюджетною установою, фінансується за рахунок бюджетних коштів та у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, надає прихисток багатьом внутрішньо переміщеним особам.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, у п. 7.4. Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 статті 625 ЦК України, і встановили її у розмірі п`ятнадцяти процентів річних від простроченої суми невиконання або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку розмір штрафних санкцій (пеня, 15 % річних та інфляція) становлять майже 40 % від суми боргу, тобто наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/471/18 зауважила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним критеріям, є обмежити розмір санкцій які присуджені до стягнення.

Колегія суддів взято до уваги, що станом на час розгляду апеляційної скарги заборгованість за поставлену електричну енергію сплачено відповідачем, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності збитків, заподіяних відповідачем.

Доводи апелянта про визнання відповідачем штрафних санкцій у договорі про реструктуризацію заборгованості колегія суддів відхиляє, адже вказане жодним чином не ставить в залежність застосування статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме: зменшити розмір пені на 50 % до 8337, 89 грн та зменшити розмір нарахованих процентів річних на 50 % до 16379, 02 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задовольняння позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 22590, 90 грн та 15 % річних у розмірі 16379, 02 грн, та про зміну рішення в частині стягнення пені у розмірі 8337, 89 грн. В іншій частині рішення залишається без змін.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4081, 00 грн покладаються на відповідача, крім того, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6121, 80 грн покладаються на відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом ч. 1 статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до положень п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався, за останніми змінами відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 № 58/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вх. № 1044 Х) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 15 % річних.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 22590, 90 грн та 15 % річних у розмірі 16379, 02 грн.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.09.2022 у справі № 922/819/22 змінити в частині стягнення пені.

Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

«Стягнути з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (, вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, 62002) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (, вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080) 224 759, 00 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 22590, 90 грн інфляційних втрат, 16379, 02 грн - 15 % річних, 8337, 89 грн пені, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4081, 00 грн.

В іншій частині відмовити».

Стягнути з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (, вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська обл., 62002) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (, вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6121, 50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.04.2023 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 10.04.2023.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін