РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2023Справа № 910/1046/23
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Ярослави Борисівни, м. Київ

про стягнення 85 357,73 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.01.2023 року Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ткаченко Ярослави Борисівни (відповідач) суми основної заборгованості розмірі 71 667,60 грн, суми пені в розмірі 8 573,27 грн, суми 3% річних в розмірі 824,02 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 4 292,84 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/106 від 15.12.2017 року в частині проведення розрахунків за експлуатацію місць паркування транспортних засобів.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 25.01.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №794 не отримав ухвалу суду від 25.01.2023 про відкриття провадження.

При цьому, 27.02.2023 року уповноваженого представника відповідача в приміщенні суду ознайомлено з матеріалами справи.

06.03.2022 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (з порушенням встановленого судом строку), в якому зазначено, що відповідач не мав змоги експлуатувати майданчик для паркування у зв`язку з веденням активних бойових дій на території міста Києва. Окрім того, у відзиві зазначено, що на період дії воєнного стану орендарі, у сфері оренди комунального майна, звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна.

Окрім того, до відзиву відповідачем прикладено клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 31.03.2023 року у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Ткаченко Ярослави Борисівни про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі №910/1046/23 було відмовлено.

Також, до відзиву відповідачем долучено заяву про поновлення встановленого судом строку для подачі відзиву, в якій відповідач просив також прийняти поданий ним відзив.

Суд відмічає, що відповідно до пункту четвертої розділу X Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

З огляду на викладене вище, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання відзиву поважними та поновити відповідачу пропущений строк для подання відзиву і прийняти поданий ним відзив із наданням йому відповідної правової оцінки.

23.03.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що рішенням КМР від 30.03.2022 року №4551/4592 осіб звільнено від оплати за майданчики для паркування, проте, рішенням КМР від 14.05.2022 року №4577/4618 пункт про звільнення від оплати із рішення КМР від 30.03.2022 року №4551/4592 було виключено, а тому, за період з 01.04.2022 року по 16.05.2022 року оплата відповідачу не нараховувалась.

Відповідач правом на подачу до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Питання щодо винесення рішення в справі відбувається з перевищенням встановленого строку у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168). Надалі строк дії воєнного стану в Україні, згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року. В подальшому, 22 травня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року. В наступному, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року. Законом України №8189 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Відповідно до Закону про продовження строку дії воєнного стану та загальної мобілізації в Україні від 11 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб до 20 травня 2023 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2017 року між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (надалі - позивач, сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Ткаченко Ярославою Борисівною (надалі - відповідач, сторона-2) укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/106 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 40 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Закревського, 65-67 в межах III територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Під фіксованими місцями для паркування в цьому договорі визначено 40 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Закревського, 65-67, що розташовані в межах III територіальної зони паркування м. Києва (п. 1.2. Договору).

За умовами п. 1.3. Договору фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання договору сторонами.

Згідно з п. 3.1. Договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 0,82 грн.; ПДВ - 0,82 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн.

Відповідно до п. 3.3. Договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до даного Договору).

В п. 3.4. Договору визначено, що сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом п`яти робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту.

Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень. (п. 3.5. Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання договору та діє до 31.12.2020 року (п. 6.1. Договору).

Додатковою угодою №5 від 28.12.2020 року строк дії Договору продовжено до 31.12.2023 року.

Пункт 3.1. Договору (згідно редакції Додаткової угоди №6 від 18.01.2021 року) сторони виклали наступним чином: «Плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 7,79 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі ПДВ».

30.03.2022 року Київською міською радою було прийнято рішення № 4551/4592, яким було встановлено безкоштовне паркування у м. Києві.

14.05.2022 року рішення №4577/4618 Київської міської ради було виключено п. 1.3.1. та 1.3.2. вищезазначеного рішення та відновлено платне паркування.

Позивач вказує, що з 01.04.2022 року по 16.05.2022 року КП "Київтранспарксервіс" оплата за Договором відповідачу не нараховувалась.

29.08.2022 року позивач звернувся до відповідача з листом №053/05-2093, яким вимагав відповідача сплатити заборгованість у розмірі 84 131,60 грн. Факт направлення вказаного листа підтверджується копіями фіскального чеку та списку згрупованих відправлень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не була здійснена оплата за надані послуги за березня 2022 року по листопад 2022 року. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 71 667,60 грн.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд також стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4 292,84 грн, 3% річних у розмірі 824,02 грн. та пеню у розмірі 8 573,27 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що не мав змоги експлуатувати майданчик для паркування у зв`язку з веденням активних бойових дій на території міста Києва. Окрім того, на період дії воєнного стану орендарі, у сфері оренди комунального майна, звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом вище, 15.12.2017 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) було укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/106, за умовами якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 40 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Закревського, 65-67 в межах III територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні акти надання послуг №1544 від 31.03.2022 року на суму 9 659,06 грн., №1883 від 31.05.2022 року на суму 4 985,60 грн., №2386 від 30.06.2022 року на суму 9 348,00 грн., №2915 від 31.07.2022 року на суму 9 6598,60 грн., №3571 від 31.08.2022 року на суму 9 659,60 грн., № 4128 від 30.09.2022 року на суму 9 348,00 грн., № 4747 від 31.10.2022 року на суму 9 659,60 грн., № 5376 від 30.11.2022 року на суму 9 348,00 грн., а загалом на суму в розмірі 71 667,60 грн. Вказані акти надання послуг підписані позивачем в односторонньому порядку.

На оплату наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки № 1328 від 01.03.2022 року, № 1904 від 16.05.2022 року, № 2237 від 01.06.2022 року, № 2713 від 01.07.2022 року, № 3257 від 01.08.2022 року, № 3915 від 01.09.2022 року, № 4561 від 01.10.2022 року, № 5142 від 01.11.2022 року.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом п`яти робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту.

Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п. 3.5. Договору).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять мотивованої відмови відповідача від підписання актів надання послуг за березень 2022 року, травень 2022 року - листопад 2022 року, суд дійшов висновку, що відповідно до умов п. 3.5. Договору вказані послуги вважаються прийнятими стороною-2 без зауважень.

Таким чином, на виконання умов Договору позивач надав право на експлуатацію фіксованих місць паркування, а відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги за період березень 2022 року, травень 2022 - листопад 2022 року на загальну суму в розмірі 71 667,60 грн.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 71 667,60 грн.

При цьому, заперечення відповідача щодо того, що під час дії воєнного стану не нараховується плата за землю враховані судом та позивачем, оскільки під час проведення нарахування плати позивачем взято до уваги положення рішення Київської міської ради №4551/4592 від 30.03.2022 року та положення рішення Київської міської ради №4577/4618 від 14.05.2022 року.

Таким чином, наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 71 667,60 грн та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості наданих послуг, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг настав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором у розмірі 71 667,60 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4 292,84 грн., 3% річних у розмірі 824,02 грн. та пеню у розмірі 8 573,27 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати послуг.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 4.2. Договору визначено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1. цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що такий розрахунок є невірним, оскільки позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

За розрахунком суду, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 8 546,70 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 26,57 грн. позивачу належить відмовити.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком позивача, становить 4 292,84 грн.

Також здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 822,78 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 1,24 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення основного боргу - 71 667,60 грн., пені - 8 546,70 грн, 3% річних - 822,78 грн та інфляційних втрат - 4 292,84 грн.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2683,13 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ткаченко Ярослави Борисівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (ідентифікаційний код 35210739, місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) основну суму заборгованості в розмірі 71 667,60 грн (сімдесят одна тисяча шістсот шістдесят сім гривень 60 копійок), суму пені в розмірі 8 546,70 грн (вісім тисяч п`ятсот сорок шість гривень 70 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 4 292,84 грн (чотири тисячі двісті дев`яносто дві гривни 84 копійки), суму 3% річних в розмірі 822,78 грн (вісімсот двадцять дві гривни 78 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 683,13 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят три гривни 13 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Залишити за Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 0,87 грн.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ