РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2023Справа № 910/12662/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕММАШЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "ТЕХНОВА"

про стягнення 280 433,51 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕММАШЕНЕРГО" (далі - позивач, ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "ТЕХНОВА" (далі - відповідач, ТОВ ФІРМА"ТЕХНОВА") про стягнення 280 433,51 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору № 130/21 від 26.08.2021 виконав роботи на загальну суму 305 607,00 грн, проте відповідач свої зобов`язання з оплати таких робіт виконав частково, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 позовну заяву ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

06.12.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі на виконання ухвали суду від 25.11.2022 про залишення позовної заяви без руху, до яких додано уточнену позовну заяву. Додаткові пояснення сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 06.12.2022.

Виходячи зі змісту уточненої позовної заяви, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд розцінив подану позивачем уточнену позовну заяву як заяву про збільшення позовних вимог та прийняв її до розгляду, враховуючи при цьому, що позивач дотримався порядку подання відповідної заяви, визначеного ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд розглядає уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 246 210,10 грн, з яких: 152 803,50 грн основного боргу, 4 220,00 грн 3% річних, 37 970,38 грн інфляційних втрат, 51 216,22 грн подвійної облікової ставки НБУ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 позовну заяву ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12662/22, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

22.12.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява, направлена до суду засобами поштового зв`язку 20.12.2022, відповідно до якої відповідач просив суд:

- врахувати при розгляді справи, що відповідач визнає вимоги ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" до ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" про стягнення 152 803,50 грн боргу за виконанні роботи згідно з Договором підряду № 130/21 від 26.08.2021;

- вирішити питання щодо повернення позивачу (ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО") 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті;

- зменшити розмір пені за прострочення сплати заборгованості на 90 відсотків;

- у порядку статті 331 ГПК України відстрочити виконання рішення суду до 31.03.2023 з моменту ухвалення такого рішення;

- відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача 40 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

26.12.2022 через відділ діловодства суду надійшла заява позивача, сформована в системі "Електронний суд" 23.12.2022 та зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 26.12.2022. Відповідно до наведеної заяви відповідач наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, а також зазначив про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду.

16.02.2023 через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про прискорення розгляду справи, сформоване в системі "Електронний суд" та зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

27.03.2023 через відділ діловодства суду надійшла заява позивача про надіслання копії судового рішення поштою, сформована в системі "Електронний суд" 26.03.2023 та зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У період з 30.03.2023 по 07.04.2023 суддя Гумега О.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та обставини, на які посилався відповідача, дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

26.08.2021 між ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" (далі - виконавець, позивач) та ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" (далі - замовник, відповідач) був укладений Договір № 130/21 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги з додаткових робіт по капітальному ремонту живильного насосу агрегату (ПЭ-380-185) ст. № 7, відповідно до Технічного завдання (додаток 3 до цього Договору), код ДК 021:2015 - 50510000-3 послуги з ремонту технічного обслуговування насосів, клапанів, кранів і металевих контейнерів (50511100-1) послуги з ремонту і технічного обслуговування рідинних насосів), (далі - послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.1 Договору, ціна цього Договору визначається договірною ціною, яка складається на основі кошторису (Доповнення до договірної ціни), які є Додатком № 1 до цього Договору та становить - 305 607,00 грн в тому числі ПДВ - 50 934,50 грн.

Пунктом 5.1 Договору встановлено строк надання послуг: 20 робочих днів з моменту отримання виконавцем попередньої оплати, передбаченої п. 4.1 Договору.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що в якості попередньої оплати замовник перераховує виконавцю 50 % від ціни цього Договору протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунку на оплату. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання наданих послуг (аналогічно формі № КБ-2в (далі - Акт за формою № КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних робіт та витрат (аналогічно формі № КБ-3 (далі - Довідка за формою № КБ-3).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач виконав роботи, визначені умовами Договору, що підтверджується Актом приймання виконаних робіт за листопад 2021 року на суму 305 607,00 грн. Даний Акт за формою № КБ-2в підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін.

Відповідачем відповідно до умов п. 4.1 Договору здійснено попередню оплату на суму 152 803,50 грн, що підтверджується банківської випискою за особовим рахунком позивача від 15.09.2021.

Враховуючи п. 4.1 Договору та те, що Акт приймання виконаних робіт за листопад 2021 року було підписано сторонами 30.11.2021, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за виконані позивачем роботи до 30.12.2021 включно (30.11.2021 + 30 календарних днів), відповідно з 31.12.2021 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати робіт за Договором виконав частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у сумі 152 803,50 грн (305 607,00 грн - 152 803,50 грн = 152 803,50 грн), з вимогою про стягнення якої, а також сум 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ за прострочення оплати суми заборгованості, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до заяви, яка надійшла через відділ діловодства суду 22.12.2022, відповідач просив суд врахувати при розгляді справи, що відповідач визнає вимоги ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" до ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" про стягнення 152 803,50 грн боргу за Договором підряду № 130/21 від 26.08.2021.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Суд не приймає, зокрема, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 6 ст. 46 ГПК України).

Згідно з приписами ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1). До ухвалення судового рішення у зв`язку, зокрема, з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4). Суд не приймає, зокрема, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5).

Судом встановлено, що заява, згідно якої відповідач визнає вимоги ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" до ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" про стягнення 152 803,50 грн боргу за Договором підряду № 130/21 від 26.08.2021, підписана в.о. Генерального директора Аркатовим Д.О., повноваження якого на підписання відповідної заяви підтверджуються наказом ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" № 74-К від 30.07.2021 та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно юридичної особи відповідача. Отже, наведена заява про визнання позову підписана уповноваженою особою відповідача у порядку самопредставництва юридичної особи. Визнання відповідачем позову у наведеній частині не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Судом також встановлено, що заборгованість відповідача за виконані позивачем за Договором роботи у сумі 152 803,50 грн (основний борг) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем позову у справі в частині основного боргу, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 152 803,50 грн основного боргу підлягають задоволенню повністю.

За прострочення оплати виконаних робіт за Договором позивач просить суд стягнути з 4 220,00 грн 3% річних за період з 03.01.2022 о 05.12.2022, 37 970,38 грн інфляційних втрат за період з січня 2022 по листопад 2022 та 51 216,22 грн подвійної облікової ставки НБУ за період з 22.07.2022 по 05.12.2022.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дані норми кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором щодо остаточної оплати виконаних позивачем робіт з 31.12.2021.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 51 216,22 грн подвійної облікової ставки НБУ за період з 22.07.2022 по 05.12.2022.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Згідно з п. 7.5 Договору, у разі порушення строків остаточної оплати за Договором замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день прострочки від суми заборгованості.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми подвійної облікової ставки НБУ фактично є вимогами про стягнення пені.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд звертає увагу, приписами частини 6 статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Судом враховано, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Укладеним між сторонами Договором було передбачено нарахування пені за кожен день прострочки від суми заборгованості, водночас не встановлено іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що зобов`язання за Договором щодо остаточної оплати виконаних позивачем робіт відповідач мав виконати у строк до 30.12.2021, відповідно нарахування пені з урахуванням приписів частини 6 статті 232 ГК України у спірному випадку можливе за період з 31.12.2021 по 30.06.2022.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за період з 22.07.2022 по 05.12.2022, тобто поза межами шестимісячного строку, від дня коли зобов`язання мало бути виконане.

Суд звертає увагу на те, що початок перебігу шестимісячного строку не може бути змінений на розсуд особи, яка здійснює розрахунок.

За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 51 216,22 грн пені за період з 22.07.2022 по 05.12.2022, оскільки такі вимоги не ґрунтується на приписах закону.

З огляду на відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 51 216,22 грн пені, суд залишає без розгляду клопотання відповідача на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру пені на 90 відсотків.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 220,00 грн 3% річних за період з 03.01.2022 о 05.12.2022 та 37 970,38 грн інфляційних втрат за період з січня 2022 по листопад 2022.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних за період з 03.01.2022 о 05.12.2022, судом встановлено, що 3% річних за вказаний період складають 4 232,45 грн.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат за період з січня 2022 по листопад 2022, судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають 39 305,92 грн.

Разом з тим, частиною першою статті 14 ГПК України передбачено, зокрема, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, згідно з частиною другою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відтак, оскільки суд не може виходити за межі вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то судом визнаються обгрунтованими та підлягають стягненню з відповідача 4 220,00 грн 3% річних та 37 970,38 грн інфляційних втрат, у межах заявлених позовних вимог.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 152 803,50 грн основного боргу, 4 220,00 грн 3% річних та 37 970,38 грн інфляційних втрат. В іншій частині вимог позивача суд відмовляє за вищенаведених підстав.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з частиною 1 статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд розглядає дану справу з перевищенням встановленого ст. 248 ГПК України строку, проте в розумні строки.

Враховуючи, дату постановлення рішення у даній справі, суд залишає без розгляду клопотання відповідача на підставі статті 331 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду до 31.03.2023 з моменту ухвалення такого рішення.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем в уточненій позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 3 693,16 грн та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Судом враховано, що за подання позову, ціна якого визначена позивачем в уточненій позовній заяві у сумі 246 210,10 грн, позивач мав сплатити 3 693,16 грн судового збору (1,5 % ціни позову), тоді як фактично сплатив 4 206,52 грн судового збору згідно платіжного доручення № 856 від 17.11.2022, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Сума зайво сплаченого судового збору становить 513,36 грн (4 206,52 грн - 3 693,15 грн = 513,36 грн).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи норму п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та те, що позивач не звертався до суду із клопотанням про повернення 513,36 грн зайво сплаченого судового збору, у суду відсутні підстави для повернення позивачу судового збору у такій сумі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 768,24 грн, яка пропорційна сумі, у якій відмовлено у задоволенні позовних вимог, покладається на позивача.

Щодо судового збору в сумі 2 924,91 грн, яка пропорційна сумі задоволених позовних вимог, суд зазначає наступне.

У заяві, поданій через відділ діловодства суду 22.12.2022, яка направлена до суду засобами поштового зв`язку 20.12.2022, відповідач просив суд вирішити питання щодо повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні приписи містить ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 постановлено розгляд даної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Отже, розгляд даної справи по суті розпочався 12.01.2023, а із заявою, згідно якої відповідач визнав позов (в частині суми основного боргу), він звернувся до суду 20.12.2022 (підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом), тобто до початку розгляду даної справи по суті.

Враховуючи норми ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та відповідне клопотання відповідача, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 462,45 грн, сплачених позивачем платіжним доручення № 856 від 17.11.2022 (50% судового збору у сумі 2 924,91 грн).

Судовий збір у сумі 1 462,45 грн (50% судового збору у сумі 2 924,91 грн) підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3, 4, 5, 6 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови ВС у складі КГС від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано Договір № 20 про надання правової допомоги від 01.07.2022, укладений між ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО" (замовник, позивач) та адвокатом Скульським Сергієм Івановичем); ордер серія АН №1087824 від 10.11.2022, виданий адвокатом Скульським Сергієм Івановичем на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "РЕММАШЕНЕРГО".

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової допомоги № 20 від 01.07.2022 визначено, що розмір оплати праці адвоката по стягненню заборгованості з ТОВ ФІРМА "ТЕХНОВА" за Договором № 130/21 від 26.08.2021 складає 40 000 грн. Вказана сума є твердою та фіксованою. Замовник зобов`язаний сплатити адвокатський гонорар у сумі 40 000 грн на протязі 5 календарних днів з дня надходження стягнутої заборгованості на розрахунковий рахунок Замовника.

Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат у силу приписів частини шостої статті 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у заяві, поданій через відділ діловодства суду 22.12.2022, просив суд відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача 40 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд розцінює таке клопотання відповідача як клопотання у порядку ч. 6 ст. 126 ГПК України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн, зазначений у позовній заяві, є неспівмірним зі складністю справи та обсягом і часом, витраченим адвокатом позивача на виконання робіт, а також необгрунтованим та значною мірою завищеним, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), ринку ціни на дані послуги в регіоні, а також критерію розумності їхнього розміру.

Відповідач звернув увагу, що до орієнтовного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу включено витрати на супроводження справи в суді другої інстанції та витрати на супроводження виконавчого провадження до моменту надходження на рахунок позивача грошових коштів, які фактично не можуть бути підтверджені на момент винесення рішення за результатом розгляду справи судом.

Судом досліджено, що розмір винагороди адвоката визначений у Договорі про надання правової допомоги № 20 від 01.07.2022 у вигляді фіксованої суми. Водночас, до складу цієї суми сторонами включено суми 6 000,00 грн супроводження справи в суді другої інстанції та 10 000,00 грн витрат на супроводження виконавчого провадження до моменту надходження на рахунок позивача грошових коштів. Оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу у наведених сумах станом на час постановлення рішення суду у даній справі не є дійсними (фактичними), тому витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 16 000,00 грн визнаються судом необгрунтованими позивачем.

У іншій частині витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 24 000,00 грн, як встановлено судом, відповідач не довів відповідно до частини 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності та завищення розміру таких витрат.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 007,56 грн.

Керуючись статтями 4, 13, 14, 46, 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 116, 123, 124, 129, 130, 191, 236-238, 241, 327, 331 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "ТЕХНОВА" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, оф. 87; ідентифікаційний код 24100060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕММАШЕНЕРГО" (Україна, 61128, Харківська обл., м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 151; ідентифікаційний код 42783417) 152 803,50 грн (сто п`ятдесят дві тисячі вісімсот три гривні 50 коп.) основного боргу, 4 220,00 грн (чотири тисячі двісті двадцять гривень 00 коп.) 3% річних, 37 970,38 грн (тридцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят гривень 38 коп.) інфляційних втрат, 1 462,45 грн (одну тисячу чотириста шістдесят дві гривні 45 коп.) судового збору, 19 007,56 грн (дев`ятнадцять тисяч сім гривень 56 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Повернути Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕММАШЕНЕРГО" (Україна, 61128, Харківська обл., м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 151; ідентифікаційний код 42783417) з державного бюджету 1 462,45 грн (одну тисячу чотириста шістдесят дві гривні 45 коп.) судового збору, сплаченого позивачем платіжним доручення № 856 від 17.11.2022.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 10.04.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА