ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Справа № 926/529/23
За позовом Комунального підприємства Чернівціводоканал

до відповідача Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго

про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1 430 566,75 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Паращук Д.В.

Представники сторін:

від позивача Бузовська В.М.;

від відповідача Мадай Н.О.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Чернівціводоканал звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1 430 566,75 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 13 січня 2017 року між Комунальним підприємством Чернівціводоканад (далі позивач, водоканал) та Міським комунальним підприємством Чернівцітеплокомуненерго (далі відповідач, споживач) укладено Договір № 427 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до змісту якого водоканал забезпечує централізоване водовідведення об`єктів споживача, а споживач здійснює скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах та в порядку, які визначені договором та чинним законодавством.

Далі, позивач стверджує, що за період з січня 2017 року по грудень 2017 року, на підставі щомісячних звітів відповідача МКП Чернівцітеплокомуненерго нараховано за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - 2 087 557,41 грн., що підтверджується актом звірки. При цьому, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання в частині оплати послуг частково, заборгувавши позивачу за вказаний період 1 430 566,75 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2023 року, судову справу № 926/529/23 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 07 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23 лютого 2023 року.

23 лютого 2023 року представник відповідача звернувся до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності. Крім того, відповідач надав суду письмову довідку, згідно змісту якої, станом на 01 січня 2022 року заборгованість МКП Чернівцітеплокомуненерго перед КП Чернівціводоканал по договору № 427 від 13 січня 2017 року не рахується на балансі підприємства.

Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 926/529/23; призначено справу до розгляду по суті на 13 березня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13 березня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 28 березня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28 березня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 03 квітня 2023 року.

В судовому засіданні 03 квітня 2023 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 03 квітня 2023 року проти задоволення позову заперечила, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення із позовом до суду.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (аудіо-запис)

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято 03 квітня 2023 року у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно статті 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-ІV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення, на час виникнення правовідносин між Сторонами, визначався Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за № 936/15627 (далі - Правила). Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до положень пункту 2.1. вказаних Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України Про питну воду та питне водопостачання та Про житлово-комунальні послуги.

Згідно пункту 3.7. Правил, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, 13 січня 2017 року між позивачем - Комунальним підприємством Чернівціводоканал (далі - водоканал) та відповідачем - Міським комунальним підприємством Чернівцітеплокомуненерго (далі - споживач) укладено Договір № 427 на закупівлю послуги з оброблення та розподілення води трубопроводами (послуги з централізованого водопостачання та водовідведення).

Відповідно до пункту 1.1. вказаного Договору, водоканал забезпечує централізоване водопостачання та водовідведення об`єктів Споживча, а Споживач здійснює забір води з водоканалу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах та в порядку, які визначені цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.1. Договору № 427 унормовано, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. Дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Доказів розірвання чи визнання недійсним вищевказаного договору суду не надано.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 2.2.4., 2.5., 4.6. Договору № 427, Споживач зобов`язаний сплачувати вартість наданих Водоканалом послуг за чинними тарифами, згідно з поданими рахунками. В разі зміни тарифів плата за послуги здійснюється відповідно до нових тарифів, без зміни інших умов Договору. Споживач зобов`язується з 15 по 22 число кожного звітного місяця самостійно фіксувати показники засобів обліку та подати на адресу Водоканалу м. Чернівці, вул. Головна, 128 затверджений підписом та печаткою уповноваженої особи письмовий звіт про об`єми використаної води за формою наведеною в Додатку № 4 до цього Договору. При цьому Споживач зобов`язаний отримати рахунки за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення та інші документи, необхідні для проведення оплати. Оплата за послуги водопостачання та водовідведення проводиться Споживачем відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок Водоканалу коштів не пізніше 5-ти днів з дня отримання рахунку на оплату, виданого гідно звіту про об`єм використаної води. При цьому, у першу чергу, погашається заборгованість Споживача.

Пунктом 4.1 Договору № 427 визначено, що кількість поданої води та прийнятих стоків, що використовуються Споживачем, визначається за показниками приладів обліку встановлених відповідно до рекомендацій, визначених Технічними умовами та взятих на облік Водоканалом.

В силу частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875- IV, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно пункту 3.1.1. Договору № 427, водоканал має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги згідно умов договору та чинного законодавства.

Положеннями пункту 4.5 Договору № 427 передбачено, що нарахування плати Споживачу за надані послуги здійснюється Водоканалом згідно Правил з часу фактичного користування послугами водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене та на підставі щомісячних письмових звітів Відповідача, за період з січня 2017 року по грудень 2017 року МКП Чернівцітеплокомуненерго було нараховано за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - 2 087 557,41 грн. При цьому, МКП Чернівцітеплокомуненерго умови Договору № 427 від 13 січня 2017 року щодо оплати наданих послуг в повному обсязі не виконало, сплативши за вказаний період - 656 990,66 грн.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за послуги по Договору № 427 на закупівлю послуги з оброблення та розподілення води трубопроводами (послуги з централізованого водопостачання та водовідведення) підтверджена матеріалами справи та складає 1 430 566,75 грн., у зв`язку з чим порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся.

Вказані обставини, щодо розміру заборгованості не заперечуються сторонами в процесі розгляду справи та підтверджуються підписаним та скріплений печатками 24 лютого 2020 року Актом звіряння взаємних розрахунків за 2017 рік між Міським комунальним підприємством Чернівцітеплокомуненерго та Комунальним підприємством Чернівціводоканал за договором № 427 від 13 січня 2017 року.

Стосовно доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Так, на думку відповідача, позивач звертаючись в лютому 2023 року до суду із позовною заявою про стягнення грошових вимог, які виникли за період січень-грудень 2017 року пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, яка звертається з позовом. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.

Згідно частин 1, 2 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (частина 1 статті 11 ЦКУ).

В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

Так, з метою встановлення дій відповідача (боржника) стосовно позивача (кредитора), які б свідчили про наявність боргу МКП Чернівцітеплокомуненерго перед КП Чернівціводоканал судом досліджено листування сторін, що міститься в матеріалах справи.

Так, 12 квітня 2019 року (тобто в межах строків позовної давності) позивач - КП Чернівціводоканал звернулося до відповідача з приводу сплати заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, яка станом на 12 грудня 2018 року склала 4 397 405,32 грн. До суми даної заборгованості входить в тому числі заборгованість по договору № 427 від 13 січня 2017 року - 1 430 566,75 грн. Відповідач - МКП Чернівцітеплокомуненерго листом від 22 квітня 2019 року № 688 надало відповідь позивачу, згідно змісту якого бере на себе зобов`язання погасити всю заборгованість перед КП Чернівціводоканал.

22 липня 2019 року МКП Чернівцітеплокомуненерго листом № 1171 на адресу КП Чернівціводоканал повідомило, що визнає станом на 01 липня 2019 року заборгованість перед КП Чернівціводоканал за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 6147,4 тис. грн. (в тому числі заборгованість за період 2017 року) та пропонувало відстрочити сплату боргу.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист (вих. № 138/02-10 від 19 січня 2023 року) та довідка МКП Чернівцітеплокомуненерго від 23 лютого 2023 року, згідно змісту яких відповідач повідомляє, що станом на 01 січня 2022 року заборгованість перед позивачем Комунальним підприємством Чернівціводоканал по договору № 427 від 13 січня 2017 року не рахується (не обліковується) на балансі підприємства.

При цьому, згідно підписаного та скріпленого печатками 24 лютого 2020 року Сторонами акту звірки за договором № 427 від 13 січня 2017 року, за даними МКП Чернівцітеплокомуненерго станом на 31 грудня 2019 року відповідачем визнано заборгованість в розмірі 1 430 566,75 грн.

Із листа представника відповідача, що долучено до матеріалів справи (вх.№ 1470 від 03 квітня 2023 року) вбачається, що акти звірки між боржником та кредитором були підписані 24 лютого 2020 року головним бухгалтером боржника МКП Чернівцітеплокомуненерго Добрєцовою-Сербінською О.В.

Разом з тим, відповідач вважає, що підписаний головними бухгалтером МКП Чернівцітеплокомуненерго акт звіряння взаємних розрахунків немає юридичної сили та не є підставою для переривання строків позовної давності.

Так, досліджуючи правову природу підписаного сторонами акту звірки, як підстави переривання перебігу позовної давності, суд вказує на наступне.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13, 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 23.09. 2021 у справі № 910/866/20).

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків, а відтак безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності переривання позовної давності у разі підписання акту звірки взаємних розрахунків зі сторони боржника виключно головним бухгалтером.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підписаний 24 лютого 2020 року акт звіряння взаємних розрахунків є дією боржника безпосередньо стосовно кредитора, яка свідчать про наявність боргу та фактом, що зумовлює переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до положень частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відтак, починаючи з 24 лютого 2020 року розпочався заново перебіг позовної давності для позивача за грошовими вимогами, що виникли в період за січень грудень 2017 року, а тому, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з дотриманням строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Крім цього, суд звертає увагу сторін на наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії).

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду. Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1, 2 статті 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу унормовано, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 4 вказаної статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 194, 196, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго (58018, м. Чернівці, вул. Максимовича, 19-А, ) на користь Комунального підприємства Чернівціводоканал (58023, м. Чернівці, вул. Комунальників, 5, , р/р НОМЕР_1 в Чернівецькому обласному управлінні АТ Ощадбанк) 1 430 566,75 грн. заборгованості та 21 458,50 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк