РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/17657/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Анни Ахматової, 22"

про визнання недійсними окремих положень статуту.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Іванов А.О., довіреність б/н від 21.02.2022; Дегтярьова О.П., ордер серія ПТ № 010312.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Анни Ахматової, 22" про визнання недійсним пункту 8 розділу ІІІ статуту ОСББ "Анни Ахматової, 22" та визнання недійсними і скасування всіх рішень, оформлених протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що створення, реєстрація і подальша діяльність відповідача відбувалась з грубим порушенням законодавства України, а статут ОСББ "Анни Ахматової, 22" містить положення, які суперечать вимогам законодавства та Типового статуту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 позовні вимоги задоволено; визнано недійсним пункт 8 розділу III статуту ОСББ "Анни Ахматової, 22"; визнано недійсним та скасовано рішення ОСББ "Анни Ахматової, 22", оформлені протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/17657/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/17657/20 скасовано, справу №910/17657/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

07.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/17657/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 прийнято справу № 910/17657/20 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 11.07.2022.

29.06.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

05.07.2022 позивачем подано пояснення по суті спору.

07.07.2022 позивача подано заяву про отримання копії ухвали.

11.07.2022 позивачем подано письмові пояснення.

У судове засідання 11.07.2022 позивач та представник відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 01.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 підготовче засідання призначено на 09.09.2022.

26.07.2022 представником відповідача подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб.

01.08.2022 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

08.09.2022 представником відповідача подано додаткові письмові пояснення.

09.09.2022 позивачем подано заяву-клопотання про визнання документів недостовірними та клопотання про надання додаткових документів.

У судове засідання 09.09.2022 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами розгляду у судовому засіданні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, судом відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з його необґрунтованістю.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 26.09.2022.

26.09.2022 позивачем подано заяву-клопотання про надання додаткових пояснень та заяву-пояснення щодо розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 26.09.2022 позивач та представник відповідача з`явились.

За результатами розгляду клопотань позивача про відтворення інформації з диску та визнання зловживанням процесуальними правами представників відповідача судом відмолено у їх задоволенні.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.10.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

13.10.2022 позивачем подано заяву-клопотання про надання додаткових пояснень.

У судове засідання 24.10.2022 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 14.11.2022.

У судове засідання 14.11.2022 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 05.12.2022.

У судове засідання 05.12.2022 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 26.12.2022.

14.12.2022 позивачем подано додаткові пояснення та заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

23.12.2022 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 26.12.2022 позивач та представник відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 18.01.2023.

У судове засідання 18.01.2023 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 06.02.2023.

31.01.2023 позивачем подано заяву-клопотання про надання додаткових пояснень.

У судове засідання 06.02.2023 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 06.03.2023.

06.03.2023 позивачем подано заяву-клопотання про надання додаткових пояснень.

У судове засідання 06.03.2023 позивач та представники відповідача з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 27.03.2023.

24.03.2023 позивачем подано заяву-клопотання про порушення судом норм процесуального права.

У судове засідання 27.03.2023 позивач та представники відповідача з`явились, позивач подав письмові пояснення.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача не визнали заявлені позовні вимоги та просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.03.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Рішеннями установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 04.03.2018 (протокол №1) створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анни Ахматової, 22» (далі - відповідач), затверджено його статут та обрано органи управління.

Метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом (пункт 1 розділу II статуту ОСББ).

Згідно з пунктом 3 розділу III статуту ОСББ до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном будинку повністю або частково асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.

Пунктом 8 розділу III статуту ОСББ визначено, що рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники (їхні представники), які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників. Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату його голосування ("за" чи "проти"). Загальні збори можуть встановити інший порядок голосування на зборах та прийняття рішень на них.

Рішенням загальних зборів співвласників ОСББ, оформленим протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3, затверджено розміри та порядок сплати внесків і платежів співвласників на управління будинку з 01.05.2019 у розмірі 6,25 грн за 1 кв. м, з яких 0,25 грн спрямовано на резервний фонд. Доручено правлінню ОСББ ефективно використовувати спільне майно, в тому числі здавати в оренду та визначати розміри всіх внесків.

Підставою для звернення до суду з позовом, на думку позивача, є те, що пункт 8 розділу III статуту ОСББ суперечить положенням Типового статуту та статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - ЗУ "Про ОСББ"), а рішення загальних зборів співвласників відповідача від 14.04.2019-29.04.2019, оформлені протоколом №3, прийняті з порушеннями чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 позовні вимоги задоволено, визнано недійсним пункт 8 розділу III статуту ОСББ "Анни Ахматової, 22"; визнано недійсним та скасовано рішення ОСББ "Анни Ахматової, 22", оформлені протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/17657/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/17657/20 скасовано, справу №910/17657/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у своїй постанові зазначив: «Господарські суди першої та апеляційної інстанцій припустились порушень норм процесуального та матеріального права, без належної оцінки доводів позивача та наведених ним в обґрунтування своїх вимог норм дійшли до недостатньо обґрунтованих висновків в частині встановлення наявності/відсутності підстав для визнання недійсним в цілому відповідного пункту статуту та визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів ОСББ.

Ураховуючи викладене вище, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, належним чином оцінити всі доводи позивача, установити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку, та вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду даної справи.

Зокрема, судам необхідно надати належну правову оцінку наявності/відсутності підстав для визнання недійсним спірного пункту статуту ОСББ в цілому, визнання недійсними та скасування оспорюваних рішень загальних зборів, а також з`ясувати, чи доведено позивачем порушення оспорюваними рішеннями загальних зборів ОСББ його прав та охоронюваних законом інтересів як співвласника багатоквартирного будинку. В залежності від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.».

В силу ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Зазначений Закон визначає об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За приписами частини 4 статті 4 вищевказаного Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №462/2646/17.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

За приписами частини 2 статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Типовий статут об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.09.2015 №238.

Типовий статут містить загальні положення, які мають бути відображені у ньому, форма складення та зміст статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не є вичерпним, щодо положень, викладених у ньому, а може бути конкретизований та доповнений. Проте, не повинен суперечити загальним вимогам.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 8 Типового статуту рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів.

Частиною 14 статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Таким чином, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та відповідно обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними, зокрема, через об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, створене в цьому будинку.

Водночас, визначення порядку управління багатоквартирним будинком, є невід`ємною складовою реалізації прав та виконання обов`язків співвласниками багатоквартирного будинку щодо належного утримання та управління спільним майном, що здійснюється за їх безпосереднім волевиявленням.

Разом з цим, якщо положення статуту ОСББ як акта, який визначає правовий статус цієї юридичної особи, суперечать законодавству та/або порушують права та охоронювані законом інтереси співвласників багатоквартирного будинку (в даному випадку позивача), за наявності відповідного спору окремі положення статуту можуть бути визнані недійсними шляхом подання позову щодо недійсності статуту (його окремих пунктів).

В судовому рішенні про визнання недійсними окремих положень статуту має бути зазначено, яким саме приписам закону суперечать ці положення та які права позивача ними порушуються або оспорюються. При цьому, задоволення позовних вимог судом не повинно порушувати прав інших осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному пункті Статуту ОСББ є:

1) права і законні інтереси позивача безпосередньо порушені пунктом Статутом;

2) у результаті визнання пункту Статуту недійсним права позивача будуть відновлені;

3) відновлення прав позивач не порушуватиме прав інших осіб.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позивач в свою чергу, у поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що вимоги Верховного Суду щодо необхідності доведення для позивача, а для суду - з`ясування того, чи порушують неіснуючі рішення права та охоронювані законом інтереси позивача як співвласника квартири багатоквартирного будинку, який начебто не погоджується з цими неіснуючими рішеннями, позбавлені всякого сенсу. Більш того, вимоги суду, які полягають тільки в дослідженні впливу неіснуючих рішень виключно на права та інтереси позивача, не є коректними в тому сенсі, що визначений судом перелік предметів дослідження, якими є права та інтереси громадян, відповідно до чинного законодавства не є вичерпним, оскільки крім захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду також і для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, що в цілому відповідає наведеним вище положенням ч. 2 ст. 4 ГПК України.

Отже, звертаючись з позовом до суду, позивач жодним чином не обґрунтовує порушення прав і законних інтересів позивача (в чому вони проявились) та не зазначає, яким чином у разі задоволення поданого позову буде відновлено порушене право позивача, відновлення якого, не буде зачіпати прав інших співмешканців.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.05.2019 у справі № 686/8227/17 щодо застосування статей 15, 16 Цивільного кодексу України у правовідносинах, пов`язаних з діяльністю Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та визнанням недійсними рішень Об`єднання, вирішуючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку суд повинен установити наявність порушених прав позивача внаслідок порушення процедури скликання та проведення зборів, тобто не тільки недотримання норм закону під час скликання і проведення зборів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Саме позивачу необхідно доводити в суді, що рішення не відповідає інтересам співвласників, зокрема, порушує його права.

Згідно із позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні Першого сенату КСУ від 5 червня 2019 року у справі № 3-391/2018(6048/18) за конституційною скаргою ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», зокрема, в п. 2.2 мотивувальної частини цього Рішення визначено «Неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини (абзац дев`ятий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки.»

Отже, у світлі судової практики законні сподівання та інтерес позивача, пов`язані із реалізацією прав співвласників будинку на участь в управлінні, використанні та утриманні спільного майна, є охоронюваним об`єктом.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 910/1255/20.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 статті 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Згідно з положеннями статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Так, рішенням загальних зборів співвласників ОСББ, оформленим протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3, затверджено розміри та порядок сплати внесків і платежів співвласників на управління будинку з 01.05.2019 у розмірі 6,25 грн за 1 кв. м, з яких 0,25 грн спрямовано на резервний фонд. Доручено правлінню ОСББ ефективно використовувати спільне майно, в тому числі здавати в оренду та визначати розміри всіх внесків.

Верховний Суд, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у пунктах 5.19-5.22 своєї постанови зазначив: « 5.19. Розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсними та скасування всіх рішень ОСББ, оформлених протоколом від 14.04.2019 - 29.04.2019 №3, суди обох інстанцій, як у випадку задоволення позовних вимог, так й у випадку відмови в їх задоволенні, не врахували, що для визнання недійсним рішення загальних зборів необхідно встановити не лише факт невідповідності цих рішень вимогам законодавства, статуту, а також факт порушення цими рішеннями прав та законних інтересів співвласників багатоквартирного будинку (в даному випадку позивача). При цьому, необхідно врахувати, що оскільки під час проведення загальних зборів можуть ухвалюватися декілька рішень з питань, включених до порядку денного, судом можуть бути визнані недійсними лише ті рішення загальних зборів, які не відповідають нормам законодавства та порушують права учасника. Суд не має підстав визнавати недійсними рішення, прийняті з інших питань порядку денного загальних зборів, якщо позивачем не доведено, що вони порушують його права та законні інтереси.

5.20.Тобто, невідповідність вимогам закону рішення, ухваленого з одного питання порядку денного загальних зборів, не має наслідком недійсності інших рішень або всіх рішень в цілому, прийнятих на загальних зборах. У кожному конкретному випадку суд має перевіряти наявність підстав для визнання недійсним рішення, ухваленого щодо кожного питання порядку денного загальних зборів, якщо не було встановлено безумовних підстав для визнання недійсними рішень.

5.21.Відповідна правова позиція викладена в постанові верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 910/10932/18.

5.22.Прийняття рішень з відповідних питань кількістю голосів, яка суперечить вимогам ЗУ "Про ОСББ" та Типовому статуту, не може бути єдиною та безумовною підставою для визнання їх недійсним, адже в кожному конкретному випадку позивач повинен довести, а суди встановити, яким саме приписам законодавства та в якій частині суперечать відповідні рішення, та з`ясувати чи порушують вони права та охоронювані законом інтереси позивача як співвласника багатоквартирного будинку, який не погоджується з прийнятими рішеннями, в той час як іншими співвласниками схвалено відповідні рішення.».

Розділом V Статуту ОСББ визначено наступні права співвласника: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність асоціації.

Також, означеним розділом Статуту ОСББ, який кореспондується із ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Однак, жодних доказів, як обґрунтувань порушенням будь-яких прав позивача, як співвласника квартири АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

При цьому, надаючи оцінку балансу інтересів у контексті наведеного, суд також зазначає, що відповідно до положень Статуту ОСББ, які кореспондуються із ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», загальні збори скликаються і проводяться правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Водночас, інтереси окремого співвласника квартири можуть не збігатися з інтересами як інших співвласників багатоквартирного будинку, так і співвласників такої квартири, оскільки позивач у даній справі не є єдиним власником квартири, а отже суд має враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, відповідно здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Разом з тим, оскаржуваний 8 Розділу ІІІ Статут ОСББ та прийняті рішення, оформлені протоколом № 3 від 14.04.2019 - 29.04.2019, жодним чином не позбавляють позивача можливості реалізувати своє право, як співвласника квартири, на прийняття участі в управлінні будинком, в тому числі щодо прийняття рішень стосовно розміру внесків на утримання загального майна співвласників.

Суд також враховує, що Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анни Ахматової, 22» затверджено рішенням Установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анни Ахматової, 22», оформлених протоколом №1 Установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку від 04.03.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі № 910/3442/21, визнано недійсним рішення Установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анни Ахматової, 22» відповідно до протоколу №1 Установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку від 04.03.2018, зокрема рішення затвердити статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анни Ахматової, 22».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, яка набрала законної сили 13.02.2023, рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/3442/21 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В означеній постанові зокрема зазначено наступне: «Оскільки ні рішення установчих зборів, ні статут, ні існування юридичної особи ОСББ "Анни Ахматової, 22" не порушує прав або правомірних інтересів позивача, а останній, вказуючи у позовній заяві на порушення своїх прав при створенні ОСББ фактично обґрунтовує свій інтерес у припиненні існування цієї юридичної особи, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми правові підстави для визнання недійсними рішень установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку "Анни Ахматової, 22", оформленого протоколом № 1 від 04.03.2018 та припинення юридичної особи.»

Отже, означеною постановою Північного апеляційного господарського суду, зокрема встановлено відсутність порушення прав позивача Статутом ОСББ у цілому.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, заявлені позовні вимог не спрямовані як на відновлення порушених або оспорюваних прав позивача, так і не спрямовані на можливе запобігання порушення прав позивача, оскільки жодних як доказів, так і обґрунтувань означеного, матеріали справи не містять, як і не містять обставин щодо неможливості реалізації позивачем своїх прав, як співвласником квартири.

У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 зазначено, що відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та касаційної скарги на позивача, а також стягненням з позивача витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та касаційної скарги покласти на позивача.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Анни Ахматової, 22" (02055, м. Київ, вул. Анни Ахматової, 22; ідентифікаційний код: 42025483) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6 306 (шість тисяч триста шість) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.04.2023

Суддя О.А. Грєхова