номер провадження справи 35/195/21-9/35/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 Справа № 908/3442/21

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» ()

до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія«Енергоатом» () в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ( код )

про стягнення суми 311341,86 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Клименко І.І.

від відповідача: Макодай Р.Б.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» про стягнення з відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділ «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми 259412,20 грн. основного боргу, суми 18805,61 грн. 3% річних та суми 33124,05 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою суду 13.12.2021 (суддя Топчій О.А.) відкрито провадження у справі №908/3442/21 (номер провадження 35/195/21) в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Ухвалою суду від 11.02.2022 постановлено про перехід до розгляду справи №908/3442/21 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче засідання.

Враховуючи відрахування судді Топчій О.А. зі складу Господарського суду Запорізької області призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/3442/21. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2022 справу № 908/3442/21 визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 14.03.2022 справу № 908/3442/21 прийнято до розгляду, присвоєний номер провадження 35/195/21-9/35/22 та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 16.03.2023 представник позивача в усній формі заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання часу для підготовки письмових пояснень по суті справи. Представник відповідача заперечив проти оголошення перерви в судовому засіданні.

Суд, розглянувши усне клопотання позивача про оголошення перерви в судовому засіданні, відмовив у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю.

16.03.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані тим, що в період з 29.11.2018 по 11.04.2019 позивачем на підставі договору поставки №20/05/155 від 05.11.2018 поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 1908791,52 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-021 від 29.11.2018, № РН-001 від 02.01.2019, поворотною накладною № ВН-01 від 10.04.2019, видатковою накладною № РН-002 від 11.04.2019. Відповідач не в повному обсязі розрахувався за отриману продукцію, внаслідок чого заборгованість складає 259412,20 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу до сплати суму 18805,61 грн. 3% річних за період з 13.06.2019 по 11.11.2021 та суму 33124,05 грн. втрат від інфляції за червень 2019 вересень 2021. Позивач направив відповідачу претензію вих. №21 від 22.09.2021 з вимогою про сплату заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, яка отримано відповідачем 27.09.2021, однак залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до господарського суду із даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610- 612, 625, 629, 691, 692, 712 ЦК України, ст.ст.175, 193, 265 ГК України та умовами договору поставки. У позовній заяві зазначено, що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. У відповідача відсутня заборгованість в сумі 259412,20 грн, про яку заявлено позивачем. Так, відповідно до п. 4.2 договору поставки покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п. 3.1, на суму ПДВ, на яку не було зареєстровано податкову накладну. При поверненні товарів згідно з накладною-вимогою на відпуск від 10.04.2019 позивачем в порушення вимог п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України не було складено та надано ВП АЕМ зареєстрований розрахунок коригування до податкової накладної. На заміну невідповідної продукції позивачем була здійснена нова поставка за видатковою накладною № 11.04.2019 на суму 1517745,60 грн., в т.ч. 252957,60 грн. ПДВ, на яку позивач не зареєстрував в ЄРПН податкову накладну. Відповідач скористався правом зменшити ціну договору на суму ПДВ, на яку не було зареєстровано податкову накладну, у зв`язку із чим у ВП АЕМ на даний час відсутня заборгованість в сумі 252957,60 грн. ПДВ. Обов`язок з оплати вказаної суми ПДВ виникне тільки після складання та реєстрації податкової накладної. Щодо суми боргу в розмірі 6454,60 грн. відповідач зазначив, що листом-заявою від 27.04.2021 № 3225/14 ВП АЕМ повідомив ТОВ «Інтербізнессервіс» про припинення зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме: зарахування зобов`язання відповідача щодо сплати частини вартості продукції, поставленої за договором поставки № 20/05/155 від 05.11.2018 на суму 6454,60 грн. за рахунок зобов`язання ТОВ «Інтербізнессервіс» зі сплати частини суми пені за порушення строків постачання продукції за вказаним договором, стягнутої рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі № 904/5325/19. У зв`язку із проведенням зарахування ВП АЕМ листом від 13.05.2021 № 3516/15 повідомив відділ державної виконавчої служби (виконавче провадження № 63217825) про зменшення суми стягнення за виконавчим документом на 6454,60 грн. У зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 259957,60 грн., позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які є похідними, відповідачем також не визнаються.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс» (Постачальник, позивач у справі) та Відокремленим підрозділом Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір поставки № 20/05/155 (далі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцю продукцію, найменування, кількість, ціна та строк поставки якої визначені у п. 1.1 Договору, всього загальна вартість товару 1584205,00 грн., ПДВ 20% - 316841,00 грн., разом з ПДВ 1901046,00 грн. Граничний строк поставки: до 01.12.2018.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 загальна сума договору складає 1901046,000 грн., в т.ч. 316841,00 грн. ПДВ. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

В п.п. 5.1, 5.5 Договору узгоджено, що поставка продукції здійснюється до 01.12.2018 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається кількість продукції, що постачається, та строки її поставки. Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції, вказаної в п. 1.1 цього договору, в номенклатурі, строки та кількості, зазначені в заявці Покупця.

Відповідно до 4.1 Договору оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в договорі, протягом 20 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у Покупця процедурою), але на раніше двох місяців після отримання Покупцем партії продукції.

Згідно з п. 4.2 Договору у випадку, якщо Постачальником податкова накладна не буде зареєстрована в Єдиному реєстрі податковій накладних у порядку і строк, визначені чинною редакцією ПКУ, Покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену пунктом 3.1 цього Договору, на суму ПДВ, на яку не було зареєстровано податкову накладну.

У випадку порушення Покупцем строків оплати продукції він на вимогу Постачальника сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 7.4 договору).

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання Договору поставки здійснив відповідачу поставку продукції на загальну суму 1908791,52 грн., що підтверджується копіями наступних накладних:

1) видаткова накладна № РН-021 від 29.11.2018 на суму 391045,92 грн., в т.ч. 65174,32 грн. ПДВ;

2) видаткова накладна № РН-001 від 02.01.2019 на суму 1517745,60 грн., в т.ч. 252957,60 грн. ПДВ;

- накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів № В-РН-00008 від 10.04.2019 повернення продукції на підставі акту на невідповідну продукцію № 240 від 10.04.2019 на суму 1517745,60 грн., в т.ч. 252957,60 грн. ПДВ;

3) видаткова накладна № РН-002 від 11.04.2019 на суму 1517745,60 грн., в т.ч. 252957,60 грн. ПДВ.

Відповідач здійснив часткову оплату вищезазначеної продукції на загальну суму 1649379,32 грн., а саме: 23.01.2020 перераховано 642712,60 грн, 12.02.2,72 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями банківських виписок по рахунку.

Позивачем надано в матеріали справи копії претензій за вих. № 21 від 22.09.2021 на адресу ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом», згідно з якою вимагав погасити заборгованість по договору поставки № 20/05/155 від 05.11.2018, а саме: сплатити суму 259412,20 грн. основного боргу, а також нараховані за період прострочення суми 3% річних та втрат від інфляції. Вказана претензія згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення була отримана адресатом 27.09.2021.

У зв`язку із тим, що оплату заборгованості відповідач не здійснив, позивач звернувся до господарського суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З положень ст.ст. 13, 14, 526 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом вище, позивач згідно з видатковою накладною № РН-021 від 29.11.2018 поставив відповідачу продукцію на суму 391045,92 грн., за видатковою накладною № РН-002 від 11.04.2019 на суму 1517745,60 грн., всього на суму 1908791,52 грн.

З урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати на загальну суму 1649379,32 грн. несплаченою залишилась заборгованість за отриману відповідачем продукцію за видатковою накладною № РН-002 від 11.04.2019, яка складає 259412,20 грн. та заявлена позивачем до стягнення.

Враховуючи умови п. 4.1 Договору граничним строком оплати продукції за вказаною накладною є 12.06.2019.

Відповідач заперечуючи проти заявленої позивачем до стягнення суми боргу в розмірі 259412,20 грн. за видатковою накладною № РН-002 від 11.04.2019 на суму 1517745,60 грн., в т.ч. 252957,60 грн. ПДВ, зазначив, що оскільки позивач не зареєстрував в ЄРПН відповідну податкову накладну, відповідач згідно з п. 4.2 Договору скористався правом зменшити ціну договору на суму ПДВ за вказаною видатковою накладною, у зв`язку із чим у ВП АЕМ на даний час відсутня заборгованість в сумі 252957,60 грн. ПДВ.

Щодо суми боргу в розмірі 6454,60 грн. відповідач зазначив про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на цю суму.

Так, відповідач надав в матеріали справи копію заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 3225/14 від 27.04.2021 з доказами її направлення на адресу ТОВ «Інтербізнессервіс». У вказаній заяві ВП «Атоменергомаш» заявляв про припинення зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а саме:

- зобов`язання ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП АЕМ щодо сплати частини вартості продукції, поставленої за договором поставки № 20/05/155 від 05.11.2018 в сумі 6454,60 грн;

- зобов`язання ТОВ «Інтербізнессервіс» щодо сплати грошових коштів, які стягнуті рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі №904/5325/19, а саме: 6454,60 грн. пені за порушення строків постачання продукції за договором поставки № 20/05/155 від 05.11.2018.

Припинення зобов`язань ВП АЕМ просило здійснити з 30.04.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Статтями 202, 203 ГК України зокрема визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за наявності яких припинення зобов`язання зарахуванням не допускається.

Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: 1) зустрічність вимог, 2) однорідність цих вимог, 3) строк виконання яких настав та 4) прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання та 5) безспірність, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

В той же час, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Подібну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 19.08.2020 у справі № 911/2560/19, від 12.11.2020 у справі №904/3173/19.

Звернення позивача до відповідача з претензією за вих. № 21 від 22.09.2021, з вимогою погасити всю наявну суму основного боргу по договору поставки в розмірі 259412,20 грн., а також звернення позивача до суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі, свідчить про наявність заперечень з боку ТОВ «Інтербізнессервіс» про зарахування зустрічних вимог. З огляду на зазначене, твердження відповідача про здійснення зустрічного зарахування на суму 6454,60 грн., за заявою ВП АЕМ № 3225/14 від 27.04.2021, є безпідставними.

Також відповідач надав в матеріали справи копію відповіді на претензію за вих.№7068/15 від 04.11.2021 на претензію ТОВ «Інтербізнессервіс» № 21 від 22.09.2021, в якій зазначав, що користуючись правом, передбаченим п.4.2 договору, зменшив вартість поставленої продукції на суму ПДВ за видатковою накладною №РН-002 від 11.04.2019 та сплатив вартість продукції без урахування ПДВ. При цьому про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 6454,60 грн у відповіді на претензію вже не йшлося.

Крім того, суд зазначає, що відповідач надав копію листа № 3516/15 від 13.05.2021 «Про зменшення заборгованості» на адресу Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якому повідомляв відділ державної виконавчої служби (виконавче провадження № 63217825) про припинення зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання щодо сплати грошових коштів в сумі 6454,60 грн., які стягнуті рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі № 904/5325/19, а саме на суму 6454,60 грн. пені. Однак, ані доказів направлення цього листа адресату, ані доказів зменшення заборгованості в межах даного виконавчого провадження на вказану суму відповідач суду не надав.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього заборгованості, оскільки позивач не зареєстрував в ЄРПН відповідну податкову накладну, суд також вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

В пункті 1.1. Договору визначено, що вартість (ціна) товару становить 1584205,00 грн., ПДВ 20% - 316841,00 грн., разом з ПДВ 1901046,00 грн.

Отже до вартості (ціни) товару включений ПДВ. Податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

В пункті 4.2 договору йдеться про можливість зменшення Покупцем в односторонньому порядку ціни договору, передбаченої пунктом 3.1. Договору. Однак таке зменшення ціни договору не впливає на обов`язок Покупця оплатити суму ПДВ у складі вартості продукції, яка вже отримана від постачальника за відповідною видатковою накладною. Зміна даної умови договору не впливає на порядок розрахунків, шляхом зменшення вартості поставленої продукції на суму ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити повну оплату за всю поставлену позивачем продукцію, в тому числі суму ПДВ, у встановлений договором строк.

На підставі всього вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 259412,20 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені до стягнення з відповідача суму 18805,61 грн. 3% річних за період з 13.06.2019 по 11.11.2021 та суму 33124,05 грн. втрат від інфляції за червень 2019 вересень 2021.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 7.4 укладеного сторонами Договору також передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати продукції він на вимогу Постачальника сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Як встановлено судом вище, оплата отриманої відповідачем продукції на суму 259412,20 грн. у встановлений договором строк здійснена не була. Отже факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд встановив, що їх здійснено правильно, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та задовольняються судом у заявлених розмірах.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул. Льва Толстого, буд. 59, код ВП 26444970) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнессервіс», (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Бульварна, 2/1) суму 259412 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дванадцять) грн. 20 коп. основного боргу, суму 18805 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ять) грн. 61 коп. 3% річних, суму 33124 (тридцять три тисячі сто двадцять чотири) грн. 05 коп. інфляційних втрат, суму 4670 (чотири тисячі шістсот сімдесят) грн. 13 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва