РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023Справа № 910/11127/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 492 839, 02 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП"

про стягнення 124 091, 12 грн

Представники:

від позивача (за первісним позовом): Юрченко І.О., Кебкал О.М.;

від відповідача (за первісним позовом): Шолом С.В. (в режимі відеоконференції)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 492 839, 02 грн, з яких: 490 581, 00 грн - основного боргу та 2 258, 02 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" - залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.11.2022 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема повідомлено, що відповідач протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

22.11.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за частину продукції, яка фактично була поставлена позивачем по договору у розмірі 490 581, 00 грн та заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних.

28.11.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" про стягнення заборгованості у розмірі 124 091, 12 грн, з яких: 75 659, 16 грн - пені та 48 431, 96 грн - штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" про стягнення 124 091, 12 грн об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 492 839, 02 грн. у справі № 910/11127/22. Зокрема, вирішено перейти до розгляду справи № 910/11127/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.01.2023.

19.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач (за первісним позовом) подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач (за первісним позовом) надав заяву про надання доказів оплати, відповідно до якої відповідачем (за зустрічним позовом) здійснено часткову оплату за поставлену продукцію згідно договору № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 на загальну суму 166 596, 00 грн, на підтвердження чого додано платіжні доручення.

09.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВ "Гренландія НВП" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач (за зустрічним позовом) зазначає, що несвоєчасне виконання ним умов п. 3.1. договору щодо здійснення поставки продукції позивачу (за зустрічним позовом) у строк до 02.04.2022 пов`язано з настанням обставин непереборної сили - початком військової агресії росії проти України у результаті якої село Сухолуччя Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області (де знаходиться і здійснює свою діяльність ТОВ "Гренландія НВП") потрапило під тимчасову окупацію в якій воно перебувало у період з 24.02.2022 року до 03.04.2022 року.

У судовому засіданні 12.01.2023 оголошено перерву до 09.02.2023.

19.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій позивач (за зустрічним позовом) зазначає, що ТОВ «Гренландія НВП» в обгрунтування порушення строків поставки посилається на наявність загальновідомого листа ТПП України від 28.02.2022 на підтвердження настання обставин непереборної сили, проте у цьому листі не зазначається про окупацію території, на якій розміщено потужності даного товариства, відсутності електропостачання, оголошення простою у роботі, зупинення дії трудових договорів з працівниками, тобто не вказано жодної з тих обставин, якими ТОВ «Гренландія НВП» обгрунтовує свої заперечення.

Крім того, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" зазначає, що 06.01.2023 та 10.01.2023 ним здійснено часткову оплату за поставлену за договором № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 продукцію на суму 150 000, 00 грн, тож залишок заборгованості становить 173 985, 00 грн.

20.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач (за первісним позовом) подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Також, 01.02.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач (за первісним позовом) подав заяву про надання доказів, в якій зазначає, що 17.01.2023 та 24.01.2023 відповідачем (за первісним позовом) здійснено оплату за поставлену продукцію на загальну суму 173 985, 00 грн, відтак заборгованість по договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 погашено у повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач (за первісним позовом) просить суд закрити провадження у даній справі в частині заявлених первісних вимог про стягнення суми основного боргу за договором № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, за відсутністю предмета спору.

02.02.2023 до суду надійшли заперечення ТОВ «Гренландія НВП» (на відповідь на відзив), в яких відповідач (за зустрічним позовом) зазначає, що належне виконання ним зобов`язання за договором стало неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, що у свою чергу виключає настання господарсько-правової відповідальності. Крім того, ТОВ «Гренландія НВП» прость суд не приймати до розгляду докази, що подані ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" разом з відповіддю на відзив на зустрічну позовну заяву.

08.02.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВ «Гренландія НВП» надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач (за зустрічним позовом) заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог та повторно просить суд не приймати до розгляду докази, що подані ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" разом з відповіддю на відзив на зустрічну позовну заяву.

У судовому засіданні 09.02.2023, розглянувши заявлене ТОВ «Гренландія НВП» у запереченнях клопотання про неприйняття до розгляду доказів поданих ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" разом з відповіддю на відзив на зустрічну позовну, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про приєднання до матеріалів справи доказів поданих ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом", оскільки такі документи були подані позивачем (за зустрічним позовом) з урахуванням заперечень викладених ТОВ «Гренландія НВП» у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11127/22 призначено на 16.03.2023.

15.02.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач (за первісним позовом) подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 16.03.2023 оголошено перерву до 23.03.2023.

У цьому судовому засіданні представники позивача (за первісним позовом) підтримали заявлені первісні позовні вимоги та заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача (за первісним позовом) заперечив проти задоволення первісних позовних вимог та підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.03.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-11806, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Предметом поставки по даному договору є продукція: 39830000-9 продукція для чищення, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 576 571, 00 грн, крім того ПДВ - 115 314, 20 грн.

Згідно п. 2.2. договору, загальна сума договору (вартість продукції) становить 691 885, 20 грн.

Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору (п. 2.3. договору).

У п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється в строк по 02.04.2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

За умовами п. 6.1. договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика (п. 6.2. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

У п. 9.2. договору, сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 3 (три) роки.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії договору - по 31.12.2022, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 12.1 договору).

Додатком № 1 до договору № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 сторонами було погоджено Специфікацію № 1, в якій зазначено найменування товару що поставляється, виробник, кількість, ціна за одиницю. Загальна вартість продукції 691 885, 20 грн.

Додатком № 2 до договору № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 сторони погодили технічну специфікацію.

В подальшому, 05.08.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (постачальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, відповідно до якої сторони дійшли згоди пункт 2.1. договору викласти в такій редакції: «Ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 576 571, 00 грн.».

Пункт 2.2. договору викладено в такій редакції: «Загальна сума договору (вартість продукції) становить 576 571, 00 грн».

Пункт 6.1. договору викладено в наступній редакції: «Оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію».

Також, сторонами викладено специфікацію в новій редакції, відповідно до якої поставляється товар на загальну суму 576 571, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем (за первісним позовом) було поставлено відповідачеві (за первісним позовом) товар на загальну суму 490 581, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №Вп-0000177 від 05.07.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою підприємств. Товар отримано представником відповідача (за первісним позовом) на підставі довіреності № 1/215 від 04.07.2022.

Проте, відповідач (за первісним позовом) за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворилась заборгованість у розмірі 490 581, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги за первісним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" зазначає, що відповідач (за первісним позовом) неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) борг у сумі 490 581, 00 грн

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем (за первісним позовом) своїх зобов`язань, позивач (за первісним позовом) просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) 2 258, 02 грн - 3 % річних за період з 27.08.2022 по 21.10.2022.

В свою чергу, в обґрунтування зустрічного позову Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" вказує, що відповідач (за первісним позовом) не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) штрафні санкції у розмірі 124 091, 12 грн, з яких: 75 659, 16 грн - пені та 48 431, 96 грн - штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги за первісним та за зустрічним позовом підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем (за первісним позовом) на виконання умов договору було поставлено відповідачеві (за первісним позовом) товар на загальну суму 490 581, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №Вп-0000177 від 05.07.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою підприємств. Товар отримано представником відповідача (за первісним позовом) на підставі довіреності № 1/215 від 04.07.2022.

В свою чергу, відповідно до умов договору, а саме п. 6.1. (в редакції додаткової угоди №1) відповідачем (за первісним позовом) було надано позивачу (за первісним позовом) ярлик на придатну продукцію № 1-3-46 від 12.07.2022.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідач (за первісним позовом) за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворилась заборгованість у розмірі 490 581, 00 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди №1) передбачено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Таким чином, враховуючи умови п. 6.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає що відповідач (за первісним позовом) зобов`язаний був оплатити поставлений товар протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика № 1-3-46 від 12.07.2022, тобто у строк до 26.08.2022 (включно), тож починаючи з 27.08.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем (за первісним позовом) здійснено оплату заборгованості за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, а саме перераховано позивачу (за первісним позовом) кошти у розмірі 490 581, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 13921 від 22.11.2022 на суму 26 680, 00 грн, № 13923 від 22.11.2022 на суму 29 490, 00 грн, № 14566 від 08.12.2022 на суму 700, 00 грн, № 14568 від 08.12.2022 на суму 135, 00 грн, № 14939 від 15.12.2022 на суму 4 570, 00 грн, № 14941 від 15.12.2022 на суму 3 330, 00 грн, № 15027 від 19.12.2022 на суму 8 454, 00 грн, № 15358 від 23.12.2022 на суму 16 190, 00 грн, № 15360 від 23.12.2022 на суму 10 919, 00 грн, № 15599 від 28.12.2022 на суму 66 128, 00 грн., № 216 від 06.01.2023 на суму 100 000, 00 грн, № 362 від 10.01.2023 на суму 50 000, 00 грн, № 553 від 17.01.2023 на суму 44 610, 00 грн та № 831 від 24.01.2023 на суму 129 375, 00 грн.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження за первісним позовом у справі № 910/11127/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 490 581, 00 грн., які були сплачені відповідачем (за первісним позовом) в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі поставлений позивачем (за первісним позовом) товар за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 оплачений відповідачем (за первісним позовом) у повному обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем (за первісним позовом) своїх зобов`язань, позивач (за первісним позовом) просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) 2 258, 02 грн - 3 % річних за період з 27.08.2022 по 21.10.2022.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем (за первісним позовом) розрахунку 3% річних і встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем (за первісним позовом) грошового зобов`язання за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача (за первісним позовом) 2 258, 02 грн - 3 % річних за період з 27.08.2022 по 21.10.2022.

Тож, первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» підлягають задоволенню.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідно до умов договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 та специфікації до договору, відповідач (за зустрічним позовом) зобов`язаний був поставити до 02.04.2022 року (включно) товар на загальну суму 691 885, 20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що постачальником належним чином було виконано умови договору в частині поставки товару на загальну суму 490 581, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №Вп-0000177 від 05.07.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою підприємств. Товар отримано представником замовника на підставі довіреності № 1/215 від 04.07.2022.

Залишилась непоставленою продукція на суму 201 304, 20 грн.

В подальшому, 05.08.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (постачальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, відповідно до якої сторони дійшли згоди зменшити загальну суму договору з 691 885, 20 грн до 576 571, 00 грн.

Тож, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 05.08.2022 до договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 залишок не поставленої продукції починаючи з 05.08.2022 становить 85 990, 00 грн.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначає наступне:

- несвоєчасне виконання умов пункту 3.1. договору щодо здійснення поставки продукції ДП «НАЕК «Енергоатом» у строк до 02 квітня 2022 року насамперед пов?язано з настанням обставин непереборної сили - початком військової агресії російської федерації проти України у результаті якої село Сухолуччя Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області (де знаходиться і здійснює свою діяльність ТОВ «Гренландія НВП») потрапило під тимчасову окупацію в якій воно перебувало у період з 24 лютого 2022 року до 03 квітня 2022 року;

- ТОВ «Гренландія НВП» направило на адресу Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» лист № 795/1 від 24.03.2022 року у якому повідомило про неможливість виконання своїх договірних зобов?язань у встановлені договором строки та посилалось на ухвалене Торгово-промисловою палатою України рішення щодо спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) яке було розміщене на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України.

- у відповідь на отримане від ТОВ «Гренландія НВП» повідомлення про настання обставин непереборної сили ДП «НАЕК «Енергоатом» своїм листом № 6956/041 від 18.05.2022 року відмовило ТОВ «Гренландія НВП» у визнанні настання обставин непереборної сили та відмовилось прийняти лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року в якості доказу неможливості вчасного виконання ТОВ «Гренландія НВП» взятих на себе зобов?язань за Договором. Також, ДП «НАЕК «Енергоатом» попросило ТОВ «Гренландія НВП» надати сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий підприємству щодо настання дії обставин непереборної сили.

- неможливість вчасного виконання ТОВ «Гренландія НВП» взятих на себе за договором зобов?язань у зв?язку з настанням обставин непереборної сили також підтверджується довідкою Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 30.12.2022 року № 260/15-25; повідомленням Київської обласної військової адміністрації, опублікованим у офіційному Telegram-каналі в мережі Інтернет за посиланням https://t.me/kyivoda/3273 та вжитими ТОВ «Гренландія НВП» на виконання положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» організаціними заходами пов?язаними з введенням на підприємстві простою, призупиненням дії трудових договорів та переходом працівників підприємства на неповний робочий день.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити нездійснення господарської діяльності у спірний період.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Суд зазначає, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Тож, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до п. 11.1. договору, сторона звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по договору, коли неможливість виконання безпосередньо викликана дією обставин, що не залежать від волі сторони, які сторона не могла передбачити і застерегти розумними мірами (непереборна сила). До таких обставин належать: стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські безпорядки, дії органів державної влади тощо.

Дія обставин непереборної сили автоматично продовжує термін дії даного договору. Але, якщо такі обставини перевищують два місяці, сторони приймають рішення про доцільність продовження виконання даного договору, про що підписується додаткова угода (п 11.2. договору).

Згідно п. 11.3. договору, сторони зобов`язані повідомити про настання та припинення дії обставин непереборної сили в письмовій формі протягом 3-х днів з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили.

Пунктом 11.4. договору визначено, що відповідними доказом наявності дії обставин непереборної сили та їх тривалості є сертифікат Торгово-промислової палати України згідно Закону України «Про Торгово-промислові палати України» або, відповідно до діючого законодавства, інших компетентних органів.

За умовами п. 11.5. договору, неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону права посилатися на них.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення ТОВ «Гренландія НВП» позивача (за зустрічним позовом) про настання форс - мажорних обставин у строк, визначений п.11.3 договору, як і не містять доказів укладення сторонами додаткової угоди, якою продовжено виконання сторонами своїх зобов`язань за договором поставки внаслідок дії обставин непереборної сили, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача (за зустрічним позовом) в цій частині.

Крім того, щодо неможливості поставки товару у визначений договором строк ТОВ «Гренландія НВП» вказує, як на обставину непереборної сили перебування с. Сухолуччя в тимчасовій окупації з 24.02.2022 по 03.04.2022, що призвело до відсутності електропостачання, необхідного для діяльності підприємства та виготовлення продукції.

Проте, суд не приймає до уваги такі твердження ТОВ «Гренландія НВП» оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме Висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-1/17835 від 06.08.2020, № 12.2-18-1/1165 від 24.01.2020, № 602-123-20-1/11273 від 14.04.2017, № 12.2-18-1/20356 від 10.09.2019 та 12.2-18-1/23081 від 16.10.2019, які є у відкритому доступу в мережі Інтернет на сайті Prozorro та були долучені ТОВ «Гренландія НВП» до своєї тендерної пропозиції на етапі проведення закупівлі UA-2021-11-30-005575-с, за результатами якої укладено даний договір поставки, виробничі потужності ТОВ «Гренландія НВП» знаходяться у м. Києві по вулиці Амурська, 8.

Також, на сайті Центру екологічної сертифікації та маркування (www.ecolabel.org.ua) в розділі «Реєстр сертифікатів» та в матеріалах справи містяться два сертифікати № UA.08.002.533 та № UA.08.002.534, виданих ТОВ «Гренландія НВП» у 2021 році щодо продукції, яка поставлялась по договору, і з яких також вбачається, що виробничі потужності знаходяться у м. Києві по вул. Амурська, 8.

Між тим, суд також зазначає, у своїх листах, адресованих позивачу (за зустрічним позовом) № 795/1 від 24.03.2022 та № 1019 від 19.05.2022 ТОВ «Гренландія НВП» в обгрунтування порушення строків поставки вказує лише на наявність загальновідомого листа ТПП України від 28.02.2022 та обгрунтовує його достатність, в підтвердження настання обставин непереборної сили. В той же час, у цих листах жодним чином не зазначається про окупацію території, на якій розміщено потужності ТОВ «Гренландія НВП», відсутності електропостачання, оголошення простою у роботі, зупинення дії трудових договорів з працівниками. Тобто не вказано жодної з тих обставин, якими наразі ТОВ «Гренландія НВП» обгрунтовує свої заперечення.

При цьому, у своїх листах №1005 від 19.05.2022 та № 1043 від 14.06.2022 адресованих позивачу (за зустрічним позовом) ТОВ «Гренландія НВП» вказує про необхідність зміни ціни за одиницю продукції в частині її збільшення, а також про виготовлення продукції та готовність поставити після погодження зміни ціни. Тобто, станом на 14.06.2022 продукція була готова до відправки, однак була поставлена ТОВ «Гренландія НВП» позивачу (за зустрічним позовом) лише 05.07.2022.

Крім того, як вбачається з інформації на сайті Prozorro ТОВ «Гренландія НВП» в період окупації с. Сухолуччя (з 24.02.2022 по 03.04.2022) брало участь у процедурі закупівлі № UA-2022-03-15-001354-с, яка оголошена 15.03.2022 на поставку продукції.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що ТОВ «Гренландія НВП» не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з поставки товару у визначений договором № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 строк внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Згідно приписів ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, як встановлено судом вище, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару до 02.04.2022 (включно) на загальну суму 691 885, 20 грн, однак поставив 05.07.2022 частину продукції на суму 490 581, 00 грн. Залишилась непоставленою продукція на суму 201 304, 20 грн.

Разом з тим, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 05.08.2022 до договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 залишок не поставленої продукції починаючи з 05.08.2022 становить 85 990, 00 грн.

Тож, починаючи з 03.04.2022 відбулося прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару.

Так, позивач (за зустрічним позовом) просить суд стягнути з відповідача (за зустрічним позовом) 124 091, 12 грн, з яких: 75 659, 16 грн - пені та 48 431, 96 грн - штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022.

Відповідно до п. 9.1. договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

У п. 9.2. договору, сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

Судом перевірено правильність наданого позивачем (за зустрічним позовом) розрахунку пені та встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з поставки товару та за відповідний період прострочення, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача (за зустрічним позовом) про стягнення з ТОВ «Гренландія НВП» 75 659, 16 грн - пені за періоди: з 03.04.2022 по 04.07.2022 нарахована на суму 691 885, 20 грн, з 05.07.2022 по 04.08.2022 нарахована на суму 201 304, 20 грн та з 0508.2022 16.11.2022 нарахована на суму 85 990, 00 грн.

Крім того, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Судом перевірено розрахунок заявленого до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 9.1. договору, та встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 48 431, 96 грн - штрафу у розмірі 7 % від вартості непоставленої у строк продукції (691 885, 20 грн.).

Тож, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» підлягають стягненню штрафні санкції у розмірі 124 091, 12 грн (75 659, 16 грн + 48 431, 96 грн).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає зустрічні позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Проте, згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, сплачений позивачем (за первісним позовом) судовий збір у даній справі, у зв`язку з визнанням позову відповідачем (за первісним позовом) до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу (за первісним позовом) з Державного бюджету України у розмірі 3 696, 30 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (7 392, 60 грн згідно платіжного доручення № 2901 від 21.10.2022).

Інша частина судового збору згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 3 696, 30 грн. підлягає стягненню з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом).

Крім того, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за зустрічним позовом покладається на відповідача (за зустрічним позовом) у повному обсязі.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Так, десятиденний строк для складання повного рішення суду у даній справі припадає на 03.04.2023 з урахуванням ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, проте враховуючи що суддя Щербаков С.О. у період з 03.04.2023 по 07.04.2023 перебував у відпустці повний текст рішення складено 10.04.2023.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/11127/22 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» в частині стягнення основного боргу у сумі 490 581, 00 грн. - закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю предмету спору.

2. Первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» - задовольнити.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» (вул. Назарівська, буд.3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код - 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ідентифікаційний код - 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (вул. Травнева, буд. 1-Б, м. Сухолуччя, Вишгородський район, Київська область, 07320, ідентифікаційний код - 43527454) 2 258 (дві тисячі двісті п`ятдесят вісім) грн 02 коп. - 3 % річних та 3 696 (три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 30 коп. - судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (вул. Травнева, буд. 1-Б, м. Сухолуччя, Вишгородський район, Київська область, 07320, ідентифікаційний код - 43527454) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 696 (три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 30 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № 2901 від 21.10.2022.

5. Зустрічні позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» - задовольнити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (вул. Травнева, буд. 1-Б, м. Сухолуччя, Вишгородський район, Київська область, 07320, ідентифікаційний код - 43527454) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» (вул. Назарівська, буд.3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код - 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ідентифікаційний код - 05425046) 75 659 (сімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 16 коп. - пені, 48 431 (сорок вісім тисяч чотириста тридцять одну) грн 96 коп. - штрафу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. - судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 10.04.2023.

Суддя С.О. Щербаков