РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2023Справа № 910/13846/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Матвеєва Олена Василівна

АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОК.ЮА"

вул. Франка Івана 30, м. Київ, 01054

про стягнення 721 133,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Матвеєва Олена Василівна (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОК.ЮА" (далі-відповідач) про стягнення 721 133,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13846/22 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

13.01.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, посилаючись на форс-мажорні обставини та припинення дії договору.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

25.06.2020 між Фізичною особою-підприємцем Матвеєвою Оленою Василівною (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Док.ЮА" (суборендар) укладено Договір суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ, відповідно до умов якого орендар зобов`язується передати, а суборендар зобов`язаний прийняти у строкове платне користування приміщення, розташоване в нежитловій будівлі за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6 (літери А, А') та сплачувати плату за суборенду приміщення, а також інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 договір суборенди вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом строку суборенди приміщення, вказаного в Додатку №1, а в частині зобов`язань фінансового характеру (щодо здійснення платежів і розрахунків) - до моменту їх повного виконання.

У Додатку №1 до Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 сторони погодили, що строк суборенди становить 35 місяців з дати підписання акту приймання-передачі, але не пізніше 30.06.2020.

Строк суборенди починає свій перебіг з моменту передачі приміщення суборендарю (п. 2.2 Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020).

Відповідно до п. 2.3 Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 строк суборенди закінчується у дату, визначену Додатком №1, або у день дострокового розірвання договору (залежно від того, яка дата настане раніше), але у будь-якому випадку не пізніше дати підписання обома сторонами акту приймання-передачі (повернення) приміщення.

Згідно з п. 8.1 Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 приміщення передається суборендарю на підставі акту приймання-передачі приміщення що підписується уповноваженими представниками обох сторін, після чого акт стає невід`ємною частиною цього договору.

У п. 8.5 Договору суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 визначено, що повернення приміщення підтверджується актом приймання-передачі (повернення) приміщення, що підписується уповноваженими представниками обох сторін, після чого акт стає невід`ємною частиною цього договору.

За актом приймання-передачі приміщення від 30.06.2020 відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування приміщення, розташоване в нежитловій будівлі за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6 (літери А, А'), площею 215,78 кв.м.

Звертаючись до суду із позовом позивач вказує, що станом на момент пред`явлення позову Приміщення Орендарю не повернуто за Актом приймання-передачі (повернення) у зв`язку з чим Суборендар використовує Приміщення у власних цілях, а Орендар продовжує нараховувати суборендну плату та інші передбачені Договором суборенди платежі.

Пункт 3.1. розділу 3 Договору визначає, що користування. Приміщенням є оплатним, Плата за суборенду Приміщення складається з: Суборендної плати порядок нарахування якої визначено в розділі 4 Договору; Плати за Експлуатаційні послуги, порядок нарахування яких визначено в розділі 5 Договору.

Суборендна плата:

Згідно п. 4.1. розділу 4 Договору оренди - суборендна плата розраховувалась за формулою з урахуванням умов Додатку 1 (п.8 Додатку).

Відповідно до п. 4.2. розділу 4 Договору оренди - суборендна плата за перший місяць суборендного користування сплачується Суборендарем по 07.07.2020 року.

Суборендна плата за всі наступні місяці суборендного користування сплачується Суборендарем щомісяця до 25 -ого числа кожного місяця, який передує місяцю за який має здійснюватися оплата.

Рахунки виставляються Орендарем з 1-ого по 5-те число місяця, який передує місяцю, за який має здійснюватися оплата.

Плата за Експлуатаційні послуги:

Згідно п. 5.1. розділу 5 Договору Суборендар зобов`язаний щомісяця сплачувати Орендарю Плату за Експлуатаційні послуги задля забезпечення функціонування Будівлі загалом і приміщення зокрема. Порядок обчислення та розмір Плати за Експлуатаційні послуги визначені в Додатку 1.

Згідно Додатку 1 Плата за Експлуатаційні послуги розраховувалась за формулою (п.10).

Плата за Експлуатаційні послуги за перший місяць суборенди сплачується Суборендарем по 07.07.2020 року.

Плата за Експлуатаційні послуги за всі наступні місяці суборенди сплачується Суборендарем щомісяця до 25 -ого числа кожного місяця, який передує місяцю за який має здійснюватися оплата.

Рахунки виставляються Орендарем з 1-ого по 5-те число місяця, який передує місяцю, за який має здійснюватися оплата.

Крім сплати Суборендної плати та Експлуатаційних платежів Суборендар зобов`язався сплачувати Орендарю витрати на забезпечення суборендованої площі та площ загального користування комунальними послугами (п. 6.1. розділ 6 Договору суборенди).

31 грудня 2020 року між Орендарем та Суборендарем укладено додаткову угоду (далі по тексту - Угода), у відповідності до якої Сторони внесли зміни в Договір суборенди шляхом викладення пунктів Договору суборенди в новій редакції.

Згідно п. 1 зазначеної Угоди Сторони виклали в новій редакції характеристики Приміщення з 01.01.2022 року, а саме: Приміщення - розташоване на 5 поверсі Майнового комплексу №А5-01 загальною площею 215,78 квадратних метри, та розташоване на 4 поверсі Майнового комплексу Приміщення № А4-24-2, загальною площею 53 квадратних метри характеристики яких зазначено у Додатках 2 та 4-5.

Акт приймання-передачі додаткового Приміщення (53 м. кв.) укладено Сторонами 01.01.2021 року.

20.01.2022 року Сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, де визначено розмір суборендної плати за лютий 2022 року.

08 лютого 2022 року Сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, де визначено розмір суборендної плати за березень 2022 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на виконання умов Договору суборенди Орендар здійснював виставлення рахунків Суборендарю, однак починаючи з лютого 2022 року Орендар порушує умови Договору суборенди в частині проведення розрахунків у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати Суборендної плати, Експлуатаційних послуг та компенсації комунальних послуг.

За твердженням позивача, Субрендарем не сплачено в повному обсязі наступні рахунки:

- Рахунок на оплату від 01 лютого 2022 року № 6 на оплату Експлуатаційних послуг у розмірі: 33 571 грн. 11 коп.; Рахунок на оплату від 01 травня 2022 року № 19, на оплату Експлуатаційних послуг у розмірі: 34 598 грн. 48 коп.; Рахунок на оплату від 25.05.2022 року № 22 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 40 462 грн. 29 коп.; Рахунок на оплату від 31.05.2022 року №23 на оплату Експлуатаційних послуг у розмірі: 34 598 грн. 48 коп.; Рахунок на оплату від 17.06.2022 року № 26 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 3 051 грн. 98 коп.; Рахунок на оплату від 08.04.2022 року № 17 на оплату Експлуатаційних послуг у розмірі: 34 598 грн. 48 коп.; Рахунок на оплату від 01.07.2022 року № 27 на оплату Суборендної Плати у розмірі: 69 196 грн. 95 коп. та Експлуатаційних послуг у розмірі: 34 598 грн. 48 коп., всього по рахунку: 103 795 грн. 43 коп.; Рахунок на оплату від 12,08.2022 року № 35 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 2 279 грн. 56 коп.; Рахунок на оплату від 13,07.2022 року № 30 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 2 134 грн. 54 коп.; Рахунок на оплату від 29.07.2022 року № 31 на оплату Суборендної Плати у розмірі: 95 140 грн. 06 коп. та Експлуатаційних послуг у розмірі: 47 568 грн. 19 коп., всього по рахунку: 142 708 грн. 25 коп.; Рахунок на оплату від 12,09.2022 року № 40 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 35 710 грн. 69 коп.; Рахунок на оплату від 12,08.2022 року № 187 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 1 957 грн. 51 коп.; Рахунок на оплату від 01.09.2022 року № 37 на оплату Суборендної плати у розмірі: 95 140 грн. 06 коп. та Експлуатаційних послуг у розмірі: 47 568 грн. 19 коп.. всього по рахунку: 142708 грн. 25 коп.; Рахунок на оплату від 13 жовтня 2022 року № 44 на компенсацію (відшкодування) комунальних послуг у розмірі: 1 960 грн. 58 коп.; Рахунок на оплату від 03.10.2022 року № 42 на оплату Суборендної плати у розмірі: 95 140 грн. 06 коп. та Експлуатаційних послуг у розмірі: 47 568 грн. 19 коп., всього по рахунку: 142 708 грн. 25 коп..

Отже, звертаючись до суду із позовом позивач вказує, що загальний розмір заборгованості зі сплати суборендної плати, експлуатаційних послуг та компенсації/відшкодування комунальних платежів за період з лютого 2022 року по жовтень 2022 року включно складає: 721 133 грн. 19 коп.

Таким чином, спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором. За твердженням позивача, відповідач в установлений Договором не здійснив сплату на користь позивача суборендної плати та експлуатаційних витрат загалом на суму 721 133 грн. 19 коп.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що станом на 24 лютого 2022 року, ТОВ «ДОК.ЮА» не має заборгованості з оплати належних платежів, та здійснило оплату за користування приміщенням за повний лютий місяць 2022 року, що зокрема випливає і з тесту позовної заяви ФОП Матвеева О.В.

Однак, вранці 24 лютого росія розпочала війну та широкомасштабне вторгнення в Україну. Указом Президента України №64/2022 в Україні во ведено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні військове командування разом із військовими адміністраціями встановлює заборони та обмеження при введенні воєнного стану в країні, які обмежують конституційні права і свободи людини і громадянина, а також тимчасово обмежують права і законні інтереси юридичних осіб.

Відповідно до п.10.3 Договору Суборендар повинен суворо дотримуватися чинного законодавства (включаючи, серед іншого, правила і положення з охорони здоров`я і дотримання санітарних норм, техніка безпеки, правил безпеки клієнтів, протипожежної безпеки тощо), яке у будь-який час може бути застосоване до Будівлі, Загальних площ, прилеглої до Будівлі території, Приміщення і до комерційної діяльності Суборендаря.

Також, згідно з п. 10.5. Договору Суборендар робить всі розумні кроки для організації та забезпечення безпеки Приміщення, осіб і майна, що знаходиться в Приміщенні, у будь-який час.

Важливим чинником для Суборендаря є умова Договору, закріплена в п. 12.15 Договору, а саме: Суборендар зобов`язаний самостійно забезпечити створення безпечних і нешкідливих умов праці у розумінні норм статті 153 Кодексу законів про працю України.

Відповідач вказує, що у зв`язку з вищевикладеним, веденням активних бойових дій в м. Києві, враховуючи реальну небезпеку пересування містом та відвідування офісу 24 лютого 2022 року Суборендар своїм Наказом запроваджує дистанційну роботу на підприємстві до закінчення воєнного станів Україні, що продовжує діяти на підприємстві і по сьогоднішній день.

З матеріалів справи судом встановлено, що суборендар своїм листом від 01.03.2022 року повідомив орендаря, щодо настання форс-мажорних обставин, через що орендоване приміщення не може використовуватися за його призначенням, а саме: для розміщення офісу та роботи працівників, через наявну пряму загрозу їхньому життю та здоров`ю.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Орендар не заперечив настання форс-мажорних обставин та звільнення Суборендаря від плати за Приміщення.

Таким чином, за твердженням відповідача, зазначені факти свідчать про істотну зміну обставин, які не могли передбачити Сторони Договору та які безпосередньо впливають на виконання позивачем Договору, та призвели до неможливості використання предмета суборенди у відповідності до умов Договору та господарської діяльності відповідача.

Зазначене підтверджується зокрема висновком Торгово-промислової палати України №В-304 від 16.08.2022 р. про настання істотної зміни обставин, що складаються з сукупності негативних факторів, обставин непереборної сили, форс-мажорних обставин, копію якого Суборендар надіслав на адресу Орендаря разом із листом №20220829-1.

Згідно зі ст. 79 Віденської конвенції 1980, CISG - сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов`язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

У відповідності до Правил Міжнародної Торгової Палати по врегулюванню договірних відносин (ICC Publication No 421 (0) on Force Majeure and Hardship) - перешкода, зазначена в ст. 79 Конвенції, може статися через оголошену чи неоголошену війну, громадянську війну, заворушення та революції, акти піратства, саботаж тощо (перелік не є вичерпним). ^

Також, Правилами передбачено що, якщо підстави звільнення від відповідальності продовжуються більше періоду часу, передбаченого сторонами, а за відсутності такого положення - протягом періоду, що перевищує розумний термін, то кожна зі сторін має право відмовитися від договору, повідомивши про це.

Відповідно до п.18.6. Договору, якщо форс-мажорні обставини тривають понад дев`яносто календарних днів, кожна Сторона має право припинити Договір шляхом надіслання іншій Стороні письмового повідомлення не менше ніж за десять календарних днів до очікуваної дати дострокового припинення Договору.

У зв`язку з настанням істотної зміни обставин згідно із ст. 652 ЦК України, заінтересована сторона має право вимагати перегляду умов Договору та/або його розірвання з одночасним внесенням в нього відповідних змін.

За висновками суду, зазначені факти свідчать про істотну зміну обставин, яку не могли передбачити Сторони Договору та яка безпосередньо впливає на виконання Заявником Договору та призвели до неможливості використання предмета суборенди у відповідності до умов Договору та господарської діяльності Суборендаря і є істотною та непідконтрольною Суборендарю, оскільки якби ці обставини можливо було передбачити, сторони не уклали б цей Договір або уклали б його на інших умовах.

Позивач направ відповідачу лист №20220610-1 від 10.06.2022 із повідомленням про припинення дії Договору з 21.06.2022, вимогою про зарахування і повернення різниці сплаченого позивачем гарантійного платежу.

Однак, відповідач не надав відповіді на зазначений лист та повідомлення про припинення дії Договору, у зв`язку із чим позивач направив лист №20220705-1 від 05.07.2022 із нагадуванням про припинення дії Договору з 21.06.2022 та вимогою направити 19.07.2022 о 12 годині 00 хвилин уповноваженого представника для огляду приміщення та підписання Акту приймання-передачі (повернення) приміщення за місцезнаходженням приміщення.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин може бути передбачена необхідність не одного, а кількох юридичних фактів, тобто їх сукупність. У такому випадку підставою для виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин необхідна наявність юридичного складу.

Виходячи зі змісту пункту 18.6 Договору, настання такого юридичного акту як одностороння відмови від договору зумовлена наявністю складу з послідовним накопиченням елементів з певним порядком появи кожного з елементів складу. Відсутність цих елементів свідчитиме про відсутність такого юридичного складу як припинення договору та, відповідно, правових наслідків такого припинення.

Частинами першою - третьою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Юридична спроможність такої односторонньої дії як відмова від договору бути підставою для виникнення такого юридичного факту як припинення договору, тобто бути підставою для зміни динаміки існуючих цивільних відносин, зумовлена наявністю передбачених пунктом 18.6 Договору обставин, тобто певних попередньо накопичених фактів, що мають юридичне (правове) походження. Відсутність цих обставин не надає такій дії як відмова від договору правової сили та не тягне правих наслідків.

Отже, враховуючи повідомлення позивачем відповідача про припинення договору та відсутність у матеріалах справи будь-яких інших доказів продовження дії договору, а відтак за умовами повідомлення договір є припиненим по спливу 10 календарних днів з моменту повідомлення про припинення, отже станом на момент розгляду справи договір суборенди №КА/ССО/А5-01/МШ від 25.06.2020 є припиненим з 21.06.2022.

При цьому, суд також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення його прав за наслідком самого лише надсилання відповідачем рахунків на оплату згідно договору.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Водночас, рахунок на оплату є документом, який містить лише платіжні реквізити на перерахування коштів; виставлення таких рахунків не створює жодних правових наслідків для сторін в частині дії укладеного договору.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості зі сплати суборендної плати, експлуатаційних послуг та компенсації/відшкодування комунальних платежів за період з лютого 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 721 133 грн. 19 коп. з відповідача.

Отже, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Суд зазначає, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд зазначає, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, не відповідають фактичним обставинам справи, не доведені належними доказами у справі та спростовані відповідачем у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Матвеєвої Олени Василівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОК.ЮА" про стягнення 721 133,19 грн. Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов