ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2131/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крайнюка А.В., розглянувши у відкритому засіданні заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі
про стягнення 430240,85 грн.
за участю представників
від позивача - Селюков П.В.
від відповідача - Бедереу К.О.
Рішенням від 09.11.2022 позов задоволено. В засіданні 09.11.2022 до закінчення судових дебатів позивач заявив, що протягом 5 днів з дня ухвалення рішення ним буде подано докази витрат на правничу допомогу, що підтверджується звукозаписом засідання.

Згідно з ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

14.11.2022, у встановлений строк, позивач надіслав поштою (разом з доказами надіслання відовідачу) заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 45000грн, яка надійшла до суду 01.12.2022.

02.12.2022 до суду надійшла ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 про витребування матеріалів справи.

З огляду на викладене, суд відклав вирішення питання про призначення заяви позивача до розгляду до повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 рішення залишено без змін, матеріали справи повернуто до суду.

23.02.2023 судом видано наказ.

Ухвалою від 23.02.2023 суд призначив до розгляду в засіданні 15.03.2023 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення. Явка сторін не визнавалась обовязковою.

Суд надіслав ухвалу 23.02.2023 на електронні пошти представників сторін - (Приватне підприємство "ТІМУРАГРО") та (Фермерське господарство "ДІАМАНТ")

15.03.2023 відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат позивача на правничу допомогу до 10000грн, посилаючись на завищений та непропорційний розмір таких витрат.

Засідання 15.03.2023 не відбулось через повітряну тривогу, через що суд ухвалою від 15.03.2023 призначив розгляд заяви на іншу дату 05.04.2023.

Суд надіслав ухвалу від 15.03.2023 на електронні пошти представників сторін - (Приватне підприємство "ТІМУРАГРО") та , ( Фермерське господарство "ДІАМАНТ").

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

В позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу становить 40000грн.

У заяві про стягнення витрат на правничу допомогу позивач просить стягнути з відповідача 45000 грн.

Відповідач посилається на те, що позивач в позовній заяві зазначив 40000 грн витрат на правничу допомогу, а наразі просить стягнути значно більшу суму 45000грн.

Згідно з ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

В даному випадку відсутнє істотне перевищення суми, яку просить стягнути позивач 45000 грн, від суми витрат на правничу допомогу, яка зазначена в позовній заяві 40000грн, тому заперечення відповідача в цій частині відхиляються судом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 01.07.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Селюковим Павлом Вячеславовичем (а.с. 97), за умовами якого (п. 1) позивач доручив адвокату особисто (із залученням помічників та партнерів за погодженням позвача) підготувати матеріали (відповідну позовну заяву) для звернення до Господарського сууд Одеської області із позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором № БП2019-1204 від 12.04.2019, укладеного між позивачем та ФГ „Діамант; подати позовну заяву до суду; здійснювати представництво інтересів позивача по зазначені справі протягом її розгляду судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій до винесення судом відповідного рішення з усіма правами та повноваженнями з правом підпису процесуальних документів без обмежень.

Відповідно до п. 4 договору від 01.07.2022 гонорар адвоката встановлюється за згодою сторін в порядку та розмірі, зазначеними у відповідності до додатку 1 до договору.

01.07.2022 позивач та адвокат Селюков П.В. підписали додаток 1 до договору про надання правової допомоги (а.с. 98), у якому дійшли згоди, що винагорода адвокату протягом розгляду судом першої інстанції складає 45000 грн.

Відповідач посилається на те, що договором про надання правничої допомоги не визначено фіксований або погодинний гонорар адвоката як це вимагає Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Суд відхиляє зазначені посилання відповідача, оскільки в додатку 1 від 01.07.2022 до договору про надання правової допомоги адвокат та позивач узгодили розмір гонорару 45000грн.

10.11.2022 позивач та адвокат Селюков П.В. підписали акт приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги на загальну суму 45000грн (а.с. 99).

Надана правова допомога включає в себе:

· вивчення документів по справі, формування правової позиції з подальшим виготовленням та зверненням до суду із позовною заявою. Витрачений час 5 годин.

· Участь у судових засіданнях (з врахуванням транспортних витрат) 5 годин.

· Виготовлення та звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу -1 година.

Матеріали справи містять позовну заяву з додатками (а.с. 1-25).

На підтвердження повноважень адвоката Селюкова П.В. надавати правничу допомогу позивачу до матеріалів справи подано ордер № 1151291 серії ВН від 18.09.2022 (а.с. 56).

Відповідно до загальнодоступних відомостей Єдиного реєстру адвокатів України Селюков Павло Вячеславович є адвокатом.

У справі № 916/2131/22 у Господарському суді Одеської області були призначені три засідання: на 21.09.2022 о 10год., на 12.10.2022 о 12 год, на 09.11.2022 о 10год. 30хв.

Зазначені засідання відбулись, що підтверджується протоколами від 21.09.2022 (а.с. 57-59), від 12.10.2022 (а.с. 62-65), від 09.11.2022 (а.с. 82-85), у яких брав участь адвокат Селюков П.В.

Однак, загальна тривалість трьох засідань у справі становить близько однієї години, а не 5 годин як зазначено в акті приймання-передачі наданої правової допомоги. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в цій частині розмір витрат на адвоката завищений і не відповідає дійсному часу, який адвокат витратив на участь в засіданнях суду.

Вартість 1 години послуг адвоката відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги становить 45000/11=4090,91грн за 1 годину. Отже, за участь в засіданнях витрати становлять 4090,91 грн.

Щодо суми за послугу вивчення документів по справі, формування правової позиції з подальшим виготовленням та зверненням до суду із позовною заявою 5 годин загальною вартістю 5*4090,91=20454,55грн, то суд погоджується з посиланнями відповідача на те, що сума витрат на адвоката є завищеною, дана справа не є складною і обсяг послуг адвоката є незначним.

Суд зауважує, що здійснення представництва та підготовки процесуальних документів у спорі про стягнення заборгованості за договором не потребує значних зусиль та часових затрат представника, оскільки базується на прямих законодавчих нормах та не передбачає глибокого вивчення наукової літератури чи судової практики. Окрім того, ціна позову, яка базувалась на заборгованості за договором, не передбачала складних та об`ємних розрахунків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вартість послуги вивчення документів по справі, формування правової позиції з подальшим виготовленням та зверненням до суду із позовною заявою підлягає зменшенню до 10227,27грн

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що адвокат Селюков П.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 94-102). Відповідно вартість цієї послуги 4090,91 грн.

Судом відхиляються посилання відповідача на те, що він не здійснює господарську діяльність оскільки помер голова товариства, а нового не призначено, оскільки відсутність коштів не позбавляє юридичну особу від виконання нею зобов`язань (ст. 617 ЦК України).

Врахувавши результати розгляду справи у суді (задоволення позовних вимог в повному обсязі), дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, а також заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 18409,09грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву позивача - Приватного підприємства "ТІМУРАГРО" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "ДІАМАНТ" (код 25422920, комплекс будівель та споруд №3 Калачівська сільрада, Тарутинський район, Одеська область,68525) на користь Приватного підприємства "ТІМУРАГРО" (код 37163073, проспект Миру, будинок 7, Тарутине, Тарутинський район, Одеська область, 68500) 18409,09грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/2131/22 в Господарському суді Одеської області.

3. В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 06.04.2023

Суддя В.В. Литвинова