ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
28 березня 2023 року Справа № 915/393/22
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Савки К.Д.,
розглянувши матеріали заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат у справі
про: стягнення 2 706 752,56 грн,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2023 у справі № 915/393/22 було задоволено позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ЕПОС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»; стягнуто з відповідача на користь позивача за Договором поставки № НГЗ-Д-21-217/8310Р4195 від 16 червня 2021 року грошові кошти в загальній сумі у сумі 2 706 752,56 грн, а саме: - за самовсмоктуючу мотопомпу у сумі 84 420,66 грн основного боргу, 15 194,89 грн інфляційних втрат, 4 221,03 грн пені, 1 630,59 грн 3% річних, усього: 105 467,17 грн; - за Цистерну напівпричепу РАНС-100 у сумі 2 210 076,74 грн основного боргу, 246 191,28 грн інфляційних втрат, 110 503,84 грн пені, 34 513,53 грн 3% річних, усього: 2 601 285,39 грн; а також 40 601,30 грн судового збору.

В судовому засіданні 07.03.2023 до закінчення судових дебатів у справі представник позивача заявив суду про намір, у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

17.03.2021 до суду від позивача надійшла заява № 01012-7 від 10.03.2023 про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат, у якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» () на користь Приватного акціонерного товариства «Епос» () судові витрат, пов`язані із розглядом справи № 915/393/22, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 22 000,00 грн та витрат на сплату судового збору у розмірі 40 601,30 грн, загальна сума 62 601,30 грн.

Суд зауважує, що відповідно до інформації на поштовому конверті, з урахуванням даних з офіційного вебсайту Акціонерного товариства «Укрпошта», заявником було скеровано вказану заяву на адресу суду 10.03.2023. Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що строк на подання до суду відповідних доказів позивачем не пропущений.

Ухвалою суду від 21.03.2023 розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «ЕПОС» № 01012-7 від 10.03.2023 про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат у справі № 915/393/22 було призначено на 28 квітня 2023 року о 14:00.

28.03.2023 до суду від позивача надійшло клопотання № 01029-8 від 28.03.2023 про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за відсутності позивача.

Станом на момент проведення засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань до суду не надходило.

28.03.2023 учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені. Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 28.03.2023 за результатами проведеного засідання, суд підписав вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

За приписами частин 1-4 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною завою у даній справі позивачем було сплачено до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 40 601,30 грн, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжне доручення № 2878 від 23.09.2022.

У зв`язку з тим, що спір у даній справі виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, поклав на відповідача судові витрати в частині відшкодування позивачу судового збору.

Відповідне питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання позову, було вирішено в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2023 у справі № 915/393/22.

Крім того, щодо розподілу за результатами розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

За правилами частин 1, 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Приватним акціонерним товариством «ЕПОС» при поданні позовної заяви було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

За результатами розгляду справи позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює дані відносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

За приписами частин 1-4 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлено судом за матеріалами господарської справи № 915/393/22, позивачем подано до суду такі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу:

1. Копія Договору про надання адвокатських та інших юридичних послуг № 323 від 07.09.2011, укладений між Адвокатським об`єднанням «Інвікта», як виконавцем, та Приватним акціонерним товариством «ЕПОС», як замовником, відповідно до предмету якого за цим договором виконавець приймає на себе доручення (завдання) іншої сторони замовника (або його представника) про надання замовнику юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах замовника на умовах, передбачених Договором, а інша сторона замовник (або його представник) зобов`язується сплатити гонорар за дії виконавця по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності фактичні витрати, пов`язані з виконанням Договору (п. 1.1). Умовами наведеного Договору передбачено, зокрема, таке:

- надання послуг виконавцем здійснюється на підставі усного або письмового доручення (завдання) замовника чи шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п. 3.1);

- оплата гонорару виконавця здійснюється замовником на підставі виставлених рахунків виконавцем та надісланих замовнику на електронну пошту чи факсом або поштою. Оригінал передається підчас підписання акту приймання-передання наданих послух (п. 3.4);

- сума договору, становить сукупність сум зазначених в підписаних сторонами актах приймання-передання наданих послуг (п. 3.6);

- цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012 (п. 5.1);

- якщо цей договір продовжує свою дію після закінчення його строку та жодна зі сторін за 1 місяць до закінчення строку дії договору не повідомила про свій намір припинити дію договору, тоді він автоматично продовжує свою дію протягом кожного наступного календарного року (п. 5.2);

2. Додаткова угода № 7 від 06.09.2022 до договору № 323 про надання адвокатських та інших юридичних послуг від 07.09.2011, умовами якої було передбачено, зокрема таке:

- розділ 1 Договору №323 доповнити пунктом 1.2 такого змісту: (1.2 Замовник доручає Виконавцю надати правничу допомогу у питанні стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» () на користь Замовника заборгованості, що утворилася внаслідок прострочення виконання зобов`язань за договором поставки № НГЗ-Д-21-217/83ЮР4195 від 16.06.2021 укладених між Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»;

- розділ 3 Договору №323 доповнити пунктом 3.7 такого змісту: «3.7 Вартість правничої допомоги, передбаченої п. 1.2 цього Договору, включаючи витрати на сплату судового збору, складає 62 000,00 грн, яку Замовник сплачує Виконавцю протягом трьох днів з дати укладення цієї Додаткової угоди № 7. У разі досягнення позитивною результату для Замовника з питання, передбаченого п. 1.2. цього Договору, Замовник додатково сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 10 % суми, фактично стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» () на користь Замовника протягом трьох днів з дати надходження коштів на рахунок Замовника.

3. Акт надання послуг № 82 від 08.12.2022 до Договору про надання адвокатських та інших юридичних послуг № 323 від 07.09.2011. Зі змісту вказаного акту вбачається, що виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги):

- правовий аналіз документів та підготовка позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області про стягнення заборгованості в сумі 2 706 752,56 грн з ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» 15 000,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив 4 500,00 грн;

- представництво інтересів клієнтів в Господарському суді Миколаївської області в режимі відеоконференції 2 500,00 грн;

- сплата судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області 40 000,00 грн.

4. Рахунок на оплату № 82 від 07.09.2022, виписаний Адвокатським об`єднанням «Інвікта» Приватному акціонерному товариству «ЕПОС» на суму 62 000,00 грн за надання правничої допомоги. Рахунок містить посилання на Договір про надання адвокатських та інших юридичних послуг № 323 від 07.09.2011.

5. Платіжне доручення № 7729 від 07.09.2022 на суму 62 000,00 грн (платник: ПРАТ «ЕПОС», отримувач: АО «Інвікта», призначення платежу: «Оплата за послуги згідно договору № 323 від 07.09.2011 Без ПДВ»).

Проаналізувавши вказані докази суд вважає за необхідне зауважити, що Акт надання послуг № 82 від 08.12.2022 містить окремі роботи (надані послуги) для надання правничої допомоги, які, на переконання суду, не підлягають відшкодуванню в межах даної справи, а саме:

- підготовка відповіді на відзив 4 500,00 грн. Так, матеріали справи № 915/393/22 не містять відповіді на відзив. Слід зауважити, що в підготовчому засіданні 10.01.2023 суд з`ясовував у представника позивача намір щодо підготовки та подання до суду відповіді на відзив, однак представник зазначив про відсутність такого наміру. У подальшому, вказана заява по суті (відповідь на відзив) позивачем не подавалася;

- сплата судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області 40 000,00 грн. Так, витрати зі сплати судового збору не належать до складу витрат на професійну правничу допомогу, та, як уже було наведено вище, питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання позову, було вирішено в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2023 у справі № 915/393/22.

Таким чином, суд вважає, що в межах даної справи позивачем доведено належними доказами понесення Приватним акціонерним товариством «ЕПОС» витрат на професійну правничу допомогу по даній справі лише в розмірі 17 500,00 грн.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що вказана сума витрат позивача узгоджується з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат.

При цьому, суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даній справі наявні подані відповідачем додаткові пояснення б/н від 06.03.2023 (вх. № 2646/23), у яких товариство, зокрема, виклало клопотання про покладення витрат на професійну правничу допомогу на позивача. Аргументи відповідача ґрунтуються, зокрема, на такому:

- відповідач до подання позову визнавав та визнає суму боргу за поставлений Товар, та керуючись умовами Договору, пропонував відстрочити виконання грошового зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання під впливом незалежних для сторін причин. Сума боргу за Товар, підтверджується Договором. Справа не є складною. При цьому, у позові належний аналіз правовідносинам сторін не наданий. Зокрема, залишено поза увагою та не надано правову оцінку листам-повідомленням Відповідача про форс-мажорні обставини, які по суті є спробою Відповідача досудового врегулювання спору. Позивач проігнорував пропозиції Відповідача, викладені у Повідомленнях про форс-мажорні обставини: проігнорував і умови Договору, які є обов`язкові для сторін, зокрема п. п. 7.1 та 7.4, згідно з яким передбачений обов`язок сторін щодо узгодження умов подальшого виконання Договору у разі, якщо форс-мажорні обставини тривають понад 30 днів. При цьому, у позові розрахована максимальна сума стягнень за порушення зобов`язання. Тобто, позовна заява не містить ґрунтовного аналізу фактичних обставин справи із застосуванням відповідних норм матеріального та процесуального права;

- позивачем не надано відповідь на відзив, тоді як вартість цих робіт включена до позовних вимог, та не враховано, що Відповідач докладав всіх розумних зусиль для найскорішого виконання своїх зобов`язань з метою уникнення несприятливих наслідків для Позивача;

- пунктом 3.6 договору № 323 від 07.09.2011 про надання адвокатських та інших юридичних послуг, укладеного між Позивачем та АО «Інвікта», факт надання послуг повинен бути підтверджений актом приймання-передачі послуг, який Позивачем не наданий.

Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи відповідач зазначає, що розмір судових витрат адвоката не є співмірним та реальним. На думку відповідача, витрати на професійну правничу допомогу Позивача не відповідають критеріям розумності, дійсності та необхідності.

За результатами аналізу відповідних аргументів, суд вважає за необхідне зауважити, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.126 ГПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 910/9784/18.

Крім того, у додатковій постанові Верховного Суду від 24.06.2019 у справі № 904/64/18 зроблено висновок про те, що виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Подібний за змістом висновок зроблено Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, в якій зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Вказаної позиції також дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 26.06.2019 у справі № 910/9241/18, в якій судом зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Разом із тим, будь-яких доказів або конкретних обґрунтувань, у тому числі контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку відповідачем відповідних витрат на правничу допомогу позивачем суду не надано.

Також відповідач у своїх запереченнях не зазначив обґрунтованих підстав та доводів, як і не надав доказів стосовно неспівмірності / нерозумності визначених та понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Посилання на вказані обставини у запереченнях є лише декларативними.

Відхиляються судом і аргументи відповідача про ненадання позивачем акту приймання-передачі послуг, у відповідності до вимог п. .6 договору про надання адвокатських та інших юридичних послуг № 323 від 07.09.2011, як такі що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи ж відповідача щодо ненадання позивачем відповіді на відзив, при включенні цих послуг до витрат на правничу допомогу, які заявлені до відшкодування, взяті судом до уваги, про що наведено вище.

З огляду на викладене, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає, що заявлені Приватним акціонерним товариством «ЕПОС» витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 17 500,00 грн відповідають встановленим критеріям.

За такого, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача належить стягнути на користь позивача 17 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 16, 86, 123, 124, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення у справі № 915/393/22, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (57286, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Набережна, буд. 64; ідентифікаційний код 33133003) на користь Приватного акціонерного товариства «ЕПОС» (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Толстого, буд. 44; ідентифікаційний код 24221705) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 500,00 грн.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ЕПОС» (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Толстого, буд. 44; ідентифікаційний код 24221705).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (57286, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Набережна, буд. 64; ідентифікаційний код 33133003).

Повне рішення складено та підписано судом 07.04.2023.

Суддя О.Г. Смородінова