ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/481/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання продовженим договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення №689 виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, , від 16.02.2023 "Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у продовженні договору оренди комуналь ного майна від 29.04.2014 №105"; визнання продовженим "Договір оренди №105 індивідуально визначено го (нерухомого або іншого) майна, що перебуває у спільній власності терито ріальної громади селищ Новогуйвинської селищної ради" від 29 квітня 2014 ро ку на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинен ня чи скасування воєнного стану.

Одночасно з позовом ФОП ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони Новогуйвинській селищній раді Житомирського району Житомирської області, , вчиняти дії, що стосуються виконання рішен ня №689 виконавчого комітету від 16.02.2023 "Про відмову фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у продовженні договору оренди №105 від 29.04.2023"; заборони іншим особам, створеним відповідачем органам, вчи няти дії щодо предмета спору, що стосуються припинення "Договору орен ди № 105 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що пере буває у спільній власності територіальної громади Новогуйвинської селищ ної ради" від 29.04.2014 до прийняття судом рішення по справі за позовом від 03.04.2023 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зупинення дії рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради № 689 від 16.02.2023 "Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у продовженні договору оренди майна від 29.04.2014 № 105" на період до прийняття рішення судом за позовною заявою від 03.04.2023 та його виконання Відповідачем у разі задоволення позовних вимог.

Заява мотивована тим, що рішення селищної ради є нормативно-правовим актом індивідуальної дії, яке вичерпує свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасоване після його виконання. Тому важливо зупинити його дію до факту виконання, оскільки наслідком виконання буде позбавлення заявника права оренди/приватизації орендованого майна.

Окрім того, наслідком виконання рішення ради буде необхідність демонтажу обладнання, системи відеоспостереження, вивезення товарів, що призведе до витрати сил, часу та коштів позивача.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до припинення договору оренди та повернення орендованих приміщень ще до моменту прийняття судом рішення у даній справі, яким може бути скасовано оскаржений акт.

Також, заявник посилається на факт подання ним в порядку місцевої ініціативи з метою вирішення спору заяви від 25.03.2023р. "Про надання пропозицій щодо розміщення старостату та скасування рішення", і вжиття заходів забезпечення позову дасть можливість вирішити дану заяву на відкритому пленарному засіданні ради.

Заявник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити захист або поновлення порушених прав, інтересів позивача, окрім того утруднить виконання рішення суду у даній справі.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п.2 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

З огляду на предмет спору у даній справі, судове рішення, у разі задоволення якого, не вимагатиме примусового виконання, тому в даному випадку не підлягає з`ясуванню та дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а підлягає дослідженню та встановленню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Відповідно ч.1 ст.139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини 1 статті 137 ГПК України).

На відміну від положень ГПК України, такий вид забезпечення позову як зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта передбачено пунктом 1 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто він може бути застосований у порядку адміністративного судочинства, з урахуванням застережень, визначених зазначеною статтею.

Оскільки обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії спірного рішення прямо не передбачений статтею 137 ГПК України, суд має з посиланням на пункт 10 частини 1 цієї статті зазначити закон, яким цей захід забезпечення позову передбачено.

Такий висновок щодо застосування ст. 137 ГПК України в питанні забезпечення позову у спосіб зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування викладений у постановах Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 922/1197/21, від 11.07.2022 у справі № 907/138/22.

Порядок прийняття, набрання чинності, скасування і форма актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до частини 1 та 10 якої акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування приймаються у формі рішень та визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Однак, Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачає можливості зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування за рішенням суду.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що вжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради № 689 від 16.02.2023 не допускається, оскільки цей захід не належить до вичерпного переліку видів заходів забезпечення позову згідно із частиною першою статті 137 ГПК України, а також прямо не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України), як цього вимагають положення пункту 10 частини першої статті 137 ГПК України.

Щодо заяви про забезпечення позову в частині заборони Новогуйвинській селищній раді вчиняти дії, що стосуються виконання рішення №689 від 16.02.2023, а також заборони іншим особам, створеним відповідачем органам, вчиняти дії щодо предмета спору, суд зазначає, що виносячи ухвалу про заборону вчиняти певні дії господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Суд наголошує, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову не може носити узагальнюючого змісту, повинна містити конкретні приписи щодо заборони відповідачу або третім особам вчиняти визначені законом дії.

В даному випадку, запропоновані заявником способи забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, що стосуються виконання рішення №689 від 16.02.2023 та щодо предмета спору, за відсутності конкретного переліку заборонних дій, не відповідають нормам матеріального права та меті застосування заходів забезпечення позову.

Також слід вказати, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони Новогуйвинській селищній раді вчиняти дії, що стосуються виконання Рішення №689 від 16.02.2023, може розцінюватись як пряме втручання в діяльність органу місцевого самоврядування, що є неприпустимим.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам, створеним відповідачем органам, вчиняти дії щодо предмета спору, не співвідносяться із заявленими позовними вимогами, оскільки вони спрямовані на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб.

Відносно посилань заявника на факт звернення до відповідача в порядку місцевої ініціативи з метою вирішення спору заяви від 25.03.2023р. "Про надання пропозицій щодо розміщення старостату та скасування рішення", суд зазначає, що необхідність розгляду заяви на пленарному засіданні селищної ради не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, за приписами ГПК України сторони не позбавлені можливості мирного вирішення спору під час розгляду справ шляхом укладення мирової угоди або врегулювання спору за участю судді.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заявник не надав суду належних обґрунтувань та доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надав доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Слід вказати, що сам факт зазначення в тексті заяви, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та захист порушених прав заявника не є достатньою підставою для задоволення зазначеної заяви.

Подана заява мотивована виключно припущенням про ймовірну неможливість виконання рішення суду у даній справі, яке не підтверджене доказами, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, співмірності і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 136, 137, 140, 232-235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2 - заявнику (рек. з повід)