ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2023 р. Справа № 910/203/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022

у справі №910/203/21 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1353284.777 від 21.07.2017 внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) позивачем виплачено суму страхового відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . З огляду на викладене, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого винний у скоєнні ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", позивач просив останнього виплатити суму страхового відшкодування. Проте, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування за завдану шкоду, у зв`язку з чим, на переконання позивача, порушив взяті на себе зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 відкрито провадження у справі №910/203/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

До суду 18.05.2021 позивачем подано клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи з метою встановлення обставин порушення водієм автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , Правил дорожнього руху (далі - ПДР), що призвело до скоєння ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 вказане клопотання задоволено, призначено у справі №910/203/21 судову автотехнічну експертизу та зупинено провадження. На вирішення експерта судом поставлено наступні питання:

- як повинен був діяти водій автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами ПДР;

- чи мав водій автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , технічну можливість запобігти зіткненню з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху;

- чи відповідали дії водія автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , технічним вимогам ПДР;

- чи були з технічної точки зору дії водія автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у причинному зв`язку з виникнення ДТП?

28.07.2022 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №910/203/21 разом з висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №21830/21-52 від 22.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 поновлено провадження у справі №910/203/21 та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/203/21 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права.

Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні не наведено жодних мотивів відхилення висновку автотехнічної експертизи №21830/21-52 від 22.07.2022 та, у зв`язку з цим, помилково вказано на відсутність доказів вини водія автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у скоєнні ДТП.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/203/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи, відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі №910/203/21 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

18.01.2023 матеріали справи №910/203/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, зупинено його дію, відкрито апеляційне провадження у справі №910/203/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено Приватному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідач у встановлений процесуальний строк не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1353284.777, предметом якого згідно додатку 2 до договору є страхування автомобіля марки "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З наявних у матеріалах справи копій матеріалів кримінального провадження №0000099, наданих Відділенням поліції №1 Богодухівського РВП Головного управління Національної поліції в Харківській області на виконання вимог ухвали суду, вбачається, що 30.01.2018 на автошляху "Київ-Харків-Довжанський" у с. Гонтів Яр Валківського району Харківської області відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . За наслідками ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль марки "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000066 від 31.01.2018. Станом на час розгляду справи вищезазначене кримінальне провадження триває, докази стосовно його закінчення чи передання до суду матеріали справи не містять.

Власник застрахованого автомобіля Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було проведено його огляд, про що позивачем складено протокол огляду транспортного засобу від 16.06.2018 та на його замовлення оцінювачем виконано звіт про оцінку автомобіля №236/2018 від 12.07.2018.

Вказаним звітом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,00 грн), складає 175594,00 грн.

При цьому, відповідно до акту виробництва №ТХ-0020699 від 26.06.2018, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Автофургони", вартість ремонту автомобіля становить 107000,00 грн.

Позивачем на підставі зібраних документів та заяви власника застрахованого автомобіля складено страховий акт №0133.206.18.01.01 від 04.07.2018 на суму 107000,00 грн та здійснено виплату страхового відшкодування безпосередньо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автофургони", що здійснювало ремонт автомобіля.

Наведене підтверджується платіжним дорученням №54 від 06.07.2018 на суму 107000,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що станом на день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0937845 від 05.01.2018 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн та франшизою - 1000,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з претензією про відшкодування шкоди, завданої водієм ОСОБА_1 , оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у відповідача на підставі полісу АМ/0937845.

Однак, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив сплату страхового відшкодування у добровільному порядку, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" звернулося з даним позовом до суду.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначив, що оскільки в матеріалах справи відсутні постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП або вирок суду, вказана особо не є винною у скоєнні ДТП. З огляду на викладене, відсутні будь-які підстави для виплати страхового відшкодування у порядку суброгації на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" за шкоду, завдану власнику автомобіля "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 100000,00 грн.

Також, відповідач вказував на те, що у разі задоволення позовних вимог сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на суму франшизи, яка відповідно до умов полісу АМ/0937845 становить 1000,00 грн.

Як було зазначено вище, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок суду або постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП, з метою встановлення обставин порушення водієм ПДР, що призвело до скоєння ДТП, місцевим господарським судом призначено у справі судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- як повинен був діяти водій автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами ПДР;

- чи мав водій автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , технічну можливість запобігти зіткненню з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху;

- чи відповідали дії водія автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , технічним вимогам ПДР;

- чи були з технічної точки зору дії водія автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у причинному зв`язку з виникнення ДТП?

28.07.2022 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №21830/21-52 від 22.07.2022.

У висновку експерт надав відповіді на всі поставлені питання та встановив, що:

- у даній дорожній обстановці водій автомобіля "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом ОСОБА_1 з технічної точки зору мав виконувати вимоги п. п. 2.3.б), 12.1 ПДР, а разом з тим до моменту початку виконання маневру обгону мав виконувати вимоги п. 10.1 ПДР та вимоги розділу 34 відповідно до горизонтальної розмітки 1.3;

- у даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій ОСОБА_1 мав технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом виконання вимог п. п. 2.3.б), 12.1 ПДР, а разом з тим до моменту початку виконання маневру обгону - виконання ним вимог п. 10.1 ПДР та вимог розділу 34 відповідно до горизонтальної розмітки 1.3;

- у даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. п. 2.3.б), 12.1 ПДР, а разом з тим до моменту початку виконання маневру обгону - не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР та розділу 34 відповідно до горизонтальної розмітки 1.3;

- у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП перебувають дії водія ОСОБА_1 , які не відповідають вимогам п. п. 2.3.б), 12.1 ПДР, а разом з тим до моменту початку виконання маневру обгону - не відповідають вимогам п. 10.1 ПДР та розділу 34 відповідно до горизонтальної розмітки 1.3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження встановлення вини страховика відповідача, зокрема, рішення суду чи визнання вини страховиком відповідача, а відтак у Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" не виникає обов`язку, як у страховика, відшкодувати позивачу збитки.

Крім того, Господарський суд міста Києва вказав на те, що відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього кодексу.

Проте, колегія суддів не погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01.07.2004 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1961).

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону №1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вже зазначалося, за фактом скоєння ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000066 від 31.01.2018. Станом на час розгляду справи вищезазначене кримінальне провадження триває, докази стосовно його закінчення матеріали справи не містять.

Поряд з цим, з огляду на необхідність встановлення обставин порушення водієм автомобіля марки "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПДР, що призвело до скоєння ДТП, місцевим господарським судом призначено у справі судову автотехнічну експертизу.

Висновком експерта №21830/21-52 від 22.07.2022, зокрема, встановлено, що водій автомобіля "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом ОСОБА_1 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. п. 2.3.б), 12.1 ПДР, а разом з тим до моменту початку виконання маневру обгону - виконання ним вимог п. 10.1 ПДР та вимог розділу 34 відповідно до горизонтальної розмітки 1.3. Також експерт встановив, що дії ОСОБА_1 з технічної точки зору не відповідали вимогам вищевказаних приписів ПДР та знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Також з висновку вбачається, що експертом для дослідження були використані наявні в матеріалах справи докази, а саме протокол огляду місця ДТП і схеми до нього, фотографії з місця ДТП, письмові пояснення учасників ДТП, відібрані на місці події, протоколи допиту свідків.

Відповідно до змісту висновку водієм ОСОБА_1 порушено вимоги ПДР, а саме:

- п. 2.3.б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- розділ 34 п. 1.3 - дорожня розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, лінію 1.3 перетинати забороняється.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вказує на те, що з висновку експерта №21830/21-52 від 22.07.2022 можливо встановити факт наявності порушень ОСОБА_1 ПДР, суть таких порушень, та причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями та скоєнням ДТП.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" і викладено її у новій редакції, фактично, впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, 23.10.2019 у справі №917/1307/18, 18.11.2019 у справі №902/761/18, 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" суд наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Як було зазначено вище, ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Вимоги до висновку експерта визначено п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 (далі - Інструкція).

Так, висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (вступ), дослідницької (дослідження) та заключної (висновки).

У дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань. Дослідницька частина повинна включати: відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування; посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них; експертну оцінку результатів дослідження (п. 4.15 Інструкції).

Згідно з п. 4.16 Інструкції у заключній частині викладаються висновки за результатами дослідження у вигляді відповідей на поставлені питання в послідовності, що визначена у вступній частині. На кожне з поставлених питань має бути дано відповідь по суті або вказано, з яких причин неможливо його вирішити. Якщо заключний висновок не може бути сформульований у стислій формі, допускається посилання на результати досліджень, викладені у дослідницькій частині.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Поряд з цим, місцевий господарський суд під час розгляду даної справи взагалі не надав оцінку висновку експерта №21830/21-52 від 22.07.2022 як доказу, обмежившись лише посиланням на норми ст. 104 ГПК України.

Проте, апеляційний суд вказує на те, що вказаний висновок відповідає вимогам закону та підтверджує обставини справи в частині причин скоєння ДТП, вини водія ОСОБА_1 , порушення ним ПДР та причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням і наслідками у вигляді завдання шкоди автомобілю марки "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого позивачем.

До того ж, такі дії суду є непослідовними, оскільки судова експертиза була призначена ухвалою суду за клопотання позивача саме з метою встановлення обставин порушення водієм автомобіля марки "Renault Magnum" ОСОБА_1 ПДР, що призвело до скоєння ДТП. Як наслідок, висновок експерта мав бути оцінений судом на предмет належності і допустимості та, з урахуванням його змісту, або відхилений з посиланням на приписи закону або прийнятий до розгляду.

Колегія суддів вказує на те, що спираючись на згаданий стандарт доказування "вірогідності доказів", слід зазначити, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надані відповідні докази та заявлено клопотання про витребування доказів (матеріалів кримінального провадження), а також клопотання про призначення експертизи, оскільки як матеріали кримінального провадження, так і висновок експерта не могли бути самостійно надані позивачем.

Поряд з цим, відповідачем на спростування позовних вимог, не надано до суду будь-яких доказів, окрім копії полісу АМ/0937845

З урахуванням наведеного, оцінюючи надані сторонами докази, місцевий господарський суд в порушення вимог процесуального закону не застосовував поряд зі ст. 79 ГПК України стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.

Таким чином, суд зазначає, що вина водія автомобіля "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом ОСОБА_1 у скоєнні ДТП підтверджується відповідними доказами, а саме матеріалами кримінального провадження та висновком експерта, а його цивільно-правова відповідальність застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Так, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного ст. 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

На відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Зазначене вбачається зі змісту ст. ст. 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Вцілому, як за змістом ст. 1191 ЦК України, так і за змістом ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас, ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Так, у спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 та 5 вказаного закону реалізує право вимоги, передбачене ст. ст. 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, в постанові від 02.04.2018 у справі №910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Отже, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п. 22.1 ст. 22 та ст. 30 Закону №1961.

Розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону №1961, яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 2 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня інформація щодо направлення відповідачем свого представника для оцінення розміру збитку автомобіля та страхового відшкодування. Не надано відповідачем і власного розрахунку відновлювального ремонту автомобіля марки "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судову експертизу" та ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009) була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика).

Вказані нормативно-правові акти визначають імперативний обов`язок оцінювача/експерта перед складанням будь-яких звітів та експертиз безпосередньо оглянути КТЗ та встановити всі його характерні особливості.

Згідно з п. 5.1 Методики початковим етапом оцінки завданої шкоди транспортному засобу є його технічний огляд оцінювачем (експертом), який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до п. п. 8.1 та 8.5 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

Як було зазначено вище, з метою визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було проведено його огляд, про що позивачем складено протокол огляду транспортного засобу від 16.06.2018.

Також, на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Авдєєвим С.В. складено звіт про оцінку автомобіля №236/2018 від 12.07.2018. Вказаним звітом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,00 грн), складає 175594,00 грн.

При цьому, відповідно до акту виробництва №ТХ-0020699 від 26.06.2018, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Автофургони", вартість ремонту автомобіля склала 107000,00 грн.

Позивачем на підставі зібраних документів та заяви власника застрахованого автомобіля складено страховий акт №0133.206.18.01.01 від 04.07.2018 на суму 107000,00 грн та здійснено виплату страхового відшкодування безпосередньо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автофургони", що здійснювало ремонт автомобіля.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б спростовували вірність визначеного позивачем розміру матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження автомобіля "Volkswagen Crafter", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 та від 06.07.2018 у справі №924/675/17, згідно якої звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Поряд з цим, апеляційний суд також зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п 12.1 ст. 12 Закону №1961 розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961).

Як було зазначено вище, умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0937845 від 05.01.2018 встановлено розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн та франшизу - 1000,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи визначені полісом №АМ/0937845 розміри лімітів відповідальності та франшизи, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 99000,00 грн (100000,00 грн сума страхового відшкодування - 1000,00 грн франшиза).

Підсумовуючи викладене, доводи апеляційної скарги позивача з приводу порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині висновків про відсутність доказів на підтвердження вини у скоєнні ДТП та неправомірного відхилення висновку експерта є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено приписи процесуального права, у зв`язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/203/21 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" 99000,00 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

За вказаних обставин апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/203/21 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22, ідентифікаційний код 30968986) 99000 (дев`яносто дев`ять тисяч),00 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22, ідентифікаційний код 30968986) 2080 (дві тисячі вісімдесят),98 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3124 (три тисячі сто двадцять чотири),47 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов