ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2023 р. Cправа № 902/132/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", 21021, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. 600-річчя, будинок 13, ідентифікаційний код юридичної особи 33126849

до Приватного підприємства "Оптиміст-Л", 21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 61 А, ідентифікаційний код юридичної особи 01282673

про стягнення 2 925,65 гривень

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 30.01.2023 року надійшла позовна заява № ПП/33/S від 30.01.2023 (вх. № 136/23 від 30.01.2023) Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до Приватного підприємства "Оптиміст-Л" про стягнення 2 925,65 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 03.02.2023 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/132/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання). Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

10.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив № 03-23 від 09.02.2023 (вх. № 01-34/1312/23 від 10.02.2023) у якому останній проти позову заперечує з підстав зазначених у ньому у задоволенні позову просить відмовити.

17.02.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив №1/1956/S від 17.02.2023 (вх. № 01-34/1576/23 від 17.02.2023) із запереченнями проти викладеного у відзиві.

23.02.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 04-23 від 22.02.2023 (вх. № 01-34/1732/23 від 23.02.2023).

Суть спору:

Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося з позовом до Приватного підприємства "Оптиміст-Л" про стягнення 2 925,65 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за спожиті послуги з постачання теплової енергії.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що за період з січня 2018 року по травень 2018 року відповідачу було надано послуги постачання теплової енергії на загальну суму 69 568,17 гривень, оплата за які здійснена не у повному обсязі.

У зв`язку із нездійсненням відповідачем оплати за надані послуги теплопостачання у розмірі 2 925,65 гривень, позивач звернувся до суду із позовом про їх стягнення у примусовому порядку.

У відзиві на позов відповідач просив у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та зазначив, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №913 від 01 лютого 2011 року припинив свою дію з моменту підписання договору № 913 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2014 року, на підставі якого і здійснювалось постачання теплової енергії в гарячій воді за період з вересня 2014 року по червень 2018 року.

Станом на 01.01.2018 заборгованість відповідача перед позивачем становила 35 497,31 гривень. На виконання умов договору за період з січня 2018 року по травень 2018 року відповідачу надані послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 69 568,17 гривень. Відповідачем за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року перераховано позивачу 105 065,48 гривень, тому заборгованість перед позивачем відсутня.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що 01.09.2014 між сторонами було переукладено договір №913 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Умови договору є типовими. Станом на 01.01.2018 заборгованість відповідача за період з жовтня 2017 по грудень 2017 перед позивачем становила 38 422,96 гривень, що підтверджується рахунками та актами здачі-прийняття виконаних робіт. З урахуванням здійснених відповідачем та зарахованих відповідачем оплат залишок заборгованості у розмірі 2 925,65 гривень відповідачем не погашено.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що перехідний залишок заборгованості станом на 01.01.2018 року позивачем не підтверджено первинними документами, залишок становив 35 994,52 гривні, відомості зазначені у виписці з журналу нарахувань і оплати не відповідають сумам фактичних оплат згідно наданих відповідачем платіжних доручень.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.02.2011 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та Приватним підприємством "Оптиміст-Л" укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 913.

Надалі, 01.09.2014 року між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі - позивач/постачальник) і Приватним підприємством "Оптиміст-Л" (далі - відповідач/споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 913 (далі - договір) від 01.09.2014 року.

Згідно розділу 1 договору сторонами було погоджено, що постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Температурний графік теплової мережі є невід`ємним додатком цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору теплова енергія постачається споживачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону.

За умовами пункту 6.2. договору споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до договору та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахункового, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для сторін з моменту введення їх в дію.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.3. договору).

Згідно пункту 6.4. договору розрахунки по договору виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період. Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.5. сторони передбачили, що по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт у двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору.

За умовами пункту 6.6. договору у разі непідписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обгрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості.

Згідно пункту 6.7. договору у платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у споживача за цим договором, постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію у минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості з урахуванням черговості визначеної ст. 534 ЦК України.

Відповідно до пунктів 11.1.-11.4. договору цей договір набуває чинності з 2014 року та діє до 31 грудня 2014 року. В частині розрахунків договір діє до повного їх проведення. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Господарським судом; ліквідації однієї з сторін без правонаступника. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про його припинення, не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір з додатками підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін, обставина укладення договору сторонами не заперечується.

На виконання умов укладеного договору протягом січня - травня 2018 року позивачем надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 69 568,17 гривень, у тому числі:

- у січні 2018 на суму 21 225,04 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.01.2018;

- у лютому 2018 на суму 21 755,69 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 28.02.2018;

- у березні 2018 на суму 20 402,64 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.03.2018;

- у квітні 2018 на суму 4 988,66 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.04.2018;

- у травні 2018 на суму 1 196,14 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.05.2018.

Вказані акти спільно підписані та скріплені печатками сторін без заперечень та зауважень (т. 1 а.с.17-21), надання послуг з постачання теплової енергії на вказану суму відповідачем визнається.

З огляду на невиконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 2925,65 гривень заборгованості.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив про визнання та оплату ним 69 568,17 гривень заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії за період січень - травень 2018 року. Вказав, що станом на 01.01.2018 у відповідача існувала заборгованість у розмірі 35 497,31 гривень та надав документи щодо оплати заборгованості на суму 105 065,48 гривень.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що станом на 01.01.2018 у відповідача існувала заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії за жовтень-грудень 2017 року у розмірі 38 422,96 гривень.

На підтвердження надання послу постачання теплової енергії за період жовтень - грудень 2017 року на загальну суму 38 422,96 гривень позивач надав рахунки та дублікати актів здачі-прийняття виконаних робіт у тому числі:

- у жовтні 2017 на суму 4 121,28 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.10.2017;

- у листопаді 2017 на суму 15 991,96 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.11.2017;

- у грудні 2017 на суму 18 309,72 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.12.2017.

Позивач зазначає, що з урахуванням заборгованості відповідача у розмірі 38 422,96 гривень станом на 01.01.2018 та заборгованості за надані послуги протягом січня - травня 2018 року, здійснені відповідачем платежі зараховувалися у рахунок оплати наданих послуг у порядку календарної черговості виникнення заборгованості з урахуванням черговості визначеної статтею 534 ЦК України та пунктом 6.7. договору та залишок непогашеного боргу ставить 2 925,65 гривень.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 2 925,65 гривень заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №913 від 01 вересня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин судом враховано таке.

Положеннями частини 1-3 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Частиною 7 статті 276 ГК України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо суми заборгованості за договором з оплати поставленої теплової енергії станом на 01.01.2018 року, яка вплинула на загальний розмір заборгованості з урахуванням наданих позивачем послуг постачання теплової енергії за період січень - травень 2018 року.

За твердженням позивача станом на 01.01.2018 року за відповідачем обліковувалася заборгованість у розмірі 38 422,96 гривень, за період січень травень 2018 року відповідачу поставлено теплової енергії на суму 69 568,17 гривень, що у загальному розмірі становить 107 991,13 гривень.

За твердженням відповідача станом на 01.01.2018 у відповідача існувала заборгованість у розмірі 35 497,31 гривень, за період січень - травень 2018 року відповідачу поставлено теплової енергії на суму 69 568,17 гривень, що у загальному розмірі становить 105 065,48 гривень, які сплачені у повному обсязі.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо фактичного стану зоборгованості та її погашення судом враховано таке.

Згідно відомостей позивача та наданих позивачем суду дублікатів актів здачі-прийняття виконаних робіт (т. 1 а.с. 103, 105, 107), рахунків (т.1 а.с. 102, 104, 106), виписки з журналу нарахувань і оплати за період з жовтня 2017 по січень 2023 (т. 1 а.с. 99, 100) заборгованість відповідача станом на 01.01.2018 становить 38 422,96 гривень.

У поданому до суду відзиві відповідачем зазначено про наявність заборгованості станом на 01.01.2018 у розмірі 35 497,31 гривень.

Обставина постачання відповідачу теплової енергії за договором протягом січня - травня 2018 року на загальну суму 69 568,17 гривень відповідачем визнається.

Як вбачається із рахунку № 000913 купівлі-продажу теплової енергії в жовтні 2017 року залишок заборгованості станом на 01.10.2017 року становив 2 925,65 гривень, сплачено у жовтні 2017 - 2 925,65 гривень, спожито всього за місяць на суму 4 121,28 гривень. До сплати - 4 121,28 гривень (т. 1 а.с. 102).

Згідно рахунку № 000913 купівлі-продажу теплової енергії в листопаді 2017 року залишок заборгованості станом на 01.11.2017 року становив 4 121,28 гривень, сплачено у листопаді 2017 - 0,00 гривень, спожито всього за місяць 15 991,96 гривень. До сплати - 20 113,24 гривень (т. 1 а.с. 104).

Згідно рахунку № 000913 купівлі-продажу теплової енергії в грудні 2017 року залишок заборгованості станом на 01.12.2017 року становив 20 113,24 гривень, сплачено у грудні 2017 - 0,00 гривень, спожито всього за місяць 18 309,72 гривень. До сплати - 38 422,96 гривень (т. 1 а.с. 106).

На підтвердження наданих послуг з поставки відповідачу теплової енергії протягом жовтня 2017 - грудня 2017 року на загальну суму 38 422,96 гривень, позивачем надано дублікати актів здачі-прийняття виконаних робіт (т. 1 а.с.103, 105, 107) у тому числі:

- у жовтні 2017 на суму 4 121,28 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.10.2017;

- у листопаді 2017 на суму 15 991,96 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.11.2017;

- у грудні 2017 на суму 18 309,72 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.12.2017.

Рахунки та акти складені у відповідності до умов пунктів 6.5., 6.6. договору.

Отримання рахунків відповідачем підтверджується посиланням на них у графі "призначення платежу" у платіжних дорученнях при здійсненні оплати за договором.

Обставина надання послуг з поставки теплової енергії протягом жовтня 2017 - грудня 2017 року на загальну суму 38 422,96 гривень визнається відповідачем, що підтверджується підписаним відповідачем актом звірки взаємних розрахунків за 2017 рік, до складу якого відповідачем включено заборгованість за надані послуги станом на 31.10.2017 у розмірі 4 121,28 гривень, станом на 30.11.2017 - у розмірі 15 991,96 гривень, станом на 31.12.2017 - у розмірі 18 309,72 гривень, що загалом становить 38 422,96 гривень (т. 1. а.с. 113).

Із наданих відповідачем платіжних доручень № 65 від 31.01.2018, № 119 від 22.02.2018, № 151 від 12.03.2018, № 236 від 10.04.2018 вбачається, що за надані протягом жовтня 2017 - грудня 2017 послуги з поставки теплової енергії відповідачем здійснено оплату на суму 37 000,00 гривень (т. 1 а.с. 39, 41, 44, 52).

Із матеріалів справи вбачається, що протягом січня 2018 - травня 2018 року позивачем надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 69 568,17 гривень, що підтверджується підписаними відповідачем актами здачі-прийняття виконаних робіт (т. 1 а.с.17-21) у тому числі:

- у січні 2018 на суму 21 225,04 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.01.2018;

- у лютому 2018 на суму 21 755,69 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 28.02.2018;

- у березні 2018 на суму 20 402,64 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.03.2018;

- у квітні 2018 на суму 4 988,66 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 30.04.2018;

- у травні 2018 на суму 1 196,14 гривень згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 31.05.2018.

Надання послуг з поставки теплової енергії у 2018 році за період січень - травень 2018 року на суму 69 568,17 гривень відповідачем не заперечується, що підтверджується підписаним відповідачем актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 (т. 1. а.с. 113) та викладеними у відзиві поясненнями.

Загальна вартість наданих за жовтень-грудень 2017, січень-травень 2018 послуг постачання теплової енергії становить 107 991,13 гривень (38 422,96 гривень за жовтень-грудень 2017 + 69 568,17 гривень за січень-травень 2018).

Із наданих відповідачем платіжних доручень № 162 від 13.03.2018, № 221 від 28.03.2018, № 280 від 24.04.2018, № 308 від 11.05.2018, № 362 від 30.05.2018, № 425 від 27.06.2018, № 50 від 29.01.2019, № 58 від 01.02.2019, № 62 від 05.02.2019, № 72 від 07.02.2019,№ 84 від 12.02.2019, № 85 від 13.02.2019, № 86 від 13.02.2019, № 88 від 14.02.2019, № 96 від 19.02.2019, № 78 від 19.02.2019 № 103 від 20.02.2019 вбачається, що за надані протягом січня - травня 2018 послуги з поставки теплової енергії відповідачем здійснено оплату на суму 47 696,14 гривень (т. 1 а.с. 46, 50, 55-84).

Водночас, згідно платіжного доручення № 37 від 04.06.2020 відповідачем здійснено оплату заборгованості за теплову енергію у сумі 20 369,34 гривень із зазначенням у реквізиті "призначення платежу" - оплата за теплову енергію за 2017-2018 (т. 1 а.с. 88).

З огляду на зазначене відповідачем у платіжних дорученнях "призначення платежу", суд дійшов висновку, що відповідачем оплачено за жовтень-грудень 2017 рік - 38 422,96 гривень (37 000,00 гривень згідно платіжних доручень № 65 від 31.01.2018, № 119 від 22.02.2018, № 151 від 12.03.2018, № 236 від 10.04.2018 + 1 422,96 гривень згідно платіжного доручення № 37 від 04.06.2020) та за січень-травень 2018 року - 66 642,52 гривень (47 696,14 гривень згідно платіжних доручень № 162 від 13.03.2018, № 221 від 28.03.2018, № 280 від 24.04.2018, № 308 від 11.05.2018, № 362 від 30.05.2018, № 425 від 27.06.2018, № 50 від 29.01.2019, № 58 від 01.02.2019, № 62 від 05.02.2019, № 72 від 07.02.2019,№ 84 від 12.02.2019, № 85 від 13.02.2019, № 86 від 13.02.2019, № 88 від 14.02.2019, № 96 від 19.02.2019, № 78 від 19.02.2019 № 103 від 20.02.2019 та 18 946,38 гривень згідно платіжного доручення № 37 від 04.06.2020).

З огляду на сплату відповідачем заборгованості за жовтень-грудень 2017 рік у розмірі 38 422,96 гривень та за січень-травень 2018 року у розмірі 66 642,52 гривень заборгованість за надані послуги за договором складає 2 925,65 гривень (107 991,13 гривень - 38 422,96 гривень - 66 642,52 гривень).

Таким чином, твердження відповідача щодо залишку заборгованості станом на 01.01.2018 року у розмірі 35 497,31 гривень, а не у розмірі 38 422,96 гривень спростовуються матеріалами справи.

Оскільки за жовтень-грудень 2017 позивачем надано послуги з постачання теплової енергії на суму 38 422,96 гривень та за січень-травень 2018 на суму 69 568,17 гривень з урахуванням здійснених відповідачем оплат за жовтень-грудень 2017 рік у розмірі 38 422,96 гривень та за січень-травень 2018 року у розмірі 66 642,52 гривень заборгованість за договором складає 2 925,65 гривень.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, в той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача за договором в частині сплати заборгованості в сумі 2 925,65 гривень є невиконаними та на день розгляду справи доказів здійснення повного розрахунку за поставлену позивачем та спожиту відповідачем теплову енергію матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за поставлену теплову енергію за договором у розмірі 2 925,65 гривень, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 2 925,65 гривень.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу, з урахуванням здійснених відповідачем розрахунків, обсягу та узгодженої вартості спожитої теплової енергії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 925,65 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 2 925,65 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 160 від 23.01.2023 року сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному об`ємі, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684,00 гривень покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Оптиміст-Л" (21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 61 А, ідентифікаційний код юридичної особи 01282673) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21021, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вулиця 600-річчя, будинок 13, ідентифікаційний код юридичної особи 33126849) 2 925,65 гривень (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень 65 копійок) заборгованості та 2 684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на відомі суду електронні адреси: позивача - , відповідача - .

Повне рішення складено та підписано 04 квітня 2023 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу, 21021, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. 600-річчя, будинок 13; ;

3 - відповідачу, 21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 61 А.