ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2023 р. Справа №914/1394/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

судді В.М. Гриців

І.Б. Малех,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут б/н від 29.12.2022 (вх. №№ 01-05/40/23, 01-05/41/23 від 03.01.2023) та Товариства з обмеженою відповідальністю Мисливське господарство Надбужжя б/н від 16.01.2023 (вх. № 01-05/172/23 від 17.01.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 та додаткове рішення від 27.12.2022 (суддя Р.А. Кидисюк; повний текст рішення складено 13.12.2022; повний текст додаткового рішення складено 28.12.2022)

у справі № 914/1394/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (надалі ТзОВ Львівгаз збут)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Мисливське господарство Надбужжя (надалі ТзОВ Мисливське господарство Надбужжя)

до відповідача-2: Акціонерного товариства Укртрансгаз (надалі АТ Укртрансгаз)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (надалі АТ Львівгаз)

про стягнення 165 400,00 грн вартості спожитого природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У червні 2022року ТОВ «Львівгаз збут» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» та АТ «Укртрансгаз» про стягнення 165400,00 грн вартості спожитого природного газу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, у липні та серпні 2019року ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» безпідставно, без укладеного з позивачем договору постачання природного газу спожило природний газ в обсязі 10 093,68 куб на загальну суму 536 736,17грн. Враховуючи неможливість сплати позивачем судового збору для стягнення повної суми відшкодування, на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України позивач просив стягнути 165 400,00 грн вартості неправомірно спожитого відповідачем 1 природного газу. При цьому, позивач вказав, що оскільки АТ «Укртрансгаз» як оператор газотранспортної системи відповідає за здійснення або не здійснення остаточних алокацій, здійснив алокації (остаточний відбір природного газу) з ресурсу ТОВ "Львівгаз збут» в липні, серпні 2019 року, відповідальність щодо вибуття природного газу з ресурсу ТОВ «Львівгаз збут» також несе і АТ «Укратрансгаз».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі №914/1394/22 відмовлено в задоволенні позову ТзОВ Львівгаз збут.

При прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача1 та стягнення 165400,00 грн вартості спожитого природного газу як безпідставно набутого майна на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, встановивши, що споживання відбувалось на підставі укладеного позивачем та відповідачем1 договору №1141OUQBH3BPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (суб`єктів господарювання) від 04.01.2016, а отже, відсутні умови, передбачені ст. 1212 ЦК України, за яких майно вважається безпідставно набутим. Суд зазначив, що умовами п.6.2.3 договору сторони передбачили відповідальність споживача у випадку перевищення фактичного обсягу поставленого споживачеві газу по відношенню до підтвердженого обсягу газу на відповідний період. Також суд вказав, що позивач не долучив до матеріалів справи належних доказів -актів приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, які складені згідно з положеннями договору №1141OUQBH3BPO16 на підтвердження обсягу споживання природного газу за період з липня серпня 2019 року та зазначив, що вказаними договором не передбачено, що обсяги поставки природного газу підтверджуються даними з Інформаційної платформи Оператора ГТС, на які посилався позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до АТ «Укртрансгаз», суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту набуття відповідачем1 спірного обсягу природного газу, а тому вказав про відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності до АТ «Укртрансгаз».

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 27.12.2022 у справі № 914/1394/22 частково задоволено заяву ТзОВ Мисливське господарство Надбужжя про ухвалення додаткового рішення. Присуджено до стягнення з ТзОВ Львівгаз збут на користь ТзОВ Мисливське господарство Надбужжя 17 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Дослідивши надані відповідачем1 договір про надання правової допомоги від 30.12.2021, додаток №2 від 18.07.2022 до договору від 30.12.2021, акт прийому-передачі наданих послуг, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами АО «Юхименко і партнери» в господарській справі №914/1394/22, рахунок №24 від 07.12.2022 на суму 79 950,00 грн, суд першої інстанції дійшов вказав, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 79 950,00 грн. Разом з тим, врахувавши подане позивачем заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 79 950,00 грн не відповідає критеріям реальності (дійсної необхідності їх понесення) та розумності їх розміру і що такі підлягають зменшенню до 17 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач не погодився з рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 06.12.2022 та додаткове рішення від 27.12.2022 та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач1 також не погодився з додатковим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з позивача 79 950,00 грн витрат на правову допомогу.

Позивач в своїй апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанцій неправильно застосував ст. 1212 ЦК України та дійшов помилково висновку, що весь обсяг поставки природного газу в липні та серпні 2019року було поставлено відповідно до умов договору, посилаючись на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №924/811/18, в якій касаційний суд зазначив, що виконання робі поза межами, передбаченого укладеного сторонами договору, не може бути визнане таким, що здійснене на підставі відповідного договору. Також вказує, що суд не врахував встановлених в межах іншої справи №914/2360/21 обставин, які, на йогу думку, є преюдиційними в межах даної справи, щодо належного виконання АТ «Львівгаз» зобов`язань по наданню послуг з розподілу природного газу в липні та серпні 2019року. Посилаючись на гл.1 розділу ХІІ Кодексу ГТС, скаржник вказує, що Оператор ГТС АТ «Укртрансгаз» у відповіді на адвокатський запит надав інформацію щодо закріплення споживача ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» за постачальником ТОВ «Львівгаз збут» за період з липня по серпень 2019року та надав скріншот з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації по споживачу за цей період.

Оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, скаржник також просить скасувати і додаткове рішення від 27.12.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача АТ «Укртрансгаз» (відповідач2) просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач2 вказує про відсутність умов, передбачених ст. 1212 ЦК України, за яких майно вважається безпідставно набутим, оскільки: відповідач2 не отримував спірного обсягу газу від позивача та не користувався ним; позивач не довів споживання спірного обсягу газу відповідачем1, так як такий визначений на підставі технічного розрахунку АТ «Львівгаз»; між сторонами існували договірні правовідносини за договором транспортування природного газу від 19.09.2018 №4, тому у разі наявності підстав для відповідальності, така повинна бути визначена, виходячи з умов договору. Зазначає, що дані про обсяг спожитого у липні та серпні 2019року відповідачем1 природного газу внесені до Інформаційної платформи АТ «Львівгаз» як оператором з розподілу природного газу, тому відповідальність за таку інформацію несе АТ «Львівгаз». Вказує також, що Кодексом ГТС та договором транспортування природного газу від 19.09.2018 №4 не передбачено солідарної відповідальності оператора ГТС у випадку споживання споживачами природного газу без укладеного договору постачання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТОВ «Мислиське господарство «Надбужжя»(відповідач1) просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.12.2022 без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідач1 вказує, що позивач не довів належними доказами факту вибуття у нього спірного природного газу та набуття його відповідачем1, зокрема, відповідно до листа АТ «Львівгаз» та інформації, наведеної в актах-розрахунках від 31.07.2019 та від 31.08.2019, обсяги спожитого природного газу за липень та серпень 2019року було визначено на підставі технічних розрахунків за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання. Однак такі розрахунки, за твердженнями відповідача1, є незаконними, оскільки відповідно до п.2.3 договору №1141OUQBH3BPO16 на постачання природного газу обсяг спожитого газу визначається на підставі даних комерційних вузлів обліку. Разом з тим, 28.11.2018 лічильники споживача були демонтовані на повірку, дублюючі ЗВТ не були встановлені, тому відповідно до вимог ч. 3 розділу 7 Глави Х Кодексу ГРМ позивач мав визначити обсяг спожитого газу з розрахунку середньодобового обсягу споживання за попередні три аналогічні періоди. Окрім того, зазначає, що АТ «Львівгаз» в актах про розподіл природного газу за липень та серпень 2019року вказало 0 м. куб.

02.03.2023 від ТОВ «Львівгаз збут» надійшли письмові пояснення, в яких скаржник повторно зазначає, що обсяги спожитого споживачем газу є поза межами умов договору, тому стягнення вартості спожитого газу можливо виключно на підставі ст.1212 ЦК України, обставини, встановлені у рішення №914/2360/21, є преюдиційними до даного спору, а також, що споживання газу з ресурсу позивача підтверджено АТ «Укртрансгаз» та АТ «Львівгаз».

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ТОВ Мисливське господарство Надбужжя вказує про незаконність зменшення судом понесених відповідачем1 витрат на правову допомогу, оскільки заявлений розмір витрат в сумі 79 950грн є співмірним зі складністю самої справи, затраченим адвокатом часом для надання відповідних послуг та значенням цієї справи для відповідача1. Відповідач1 зазначає, що суд не обгрунтував своїх висновків щодо зменшення витрат майже у п`ять разів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача1 позивач просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що дана справа не є складною, що підготовлений представником відповідача1 відзив у даній справі є аналогічному відзиву, який подавався ним в межах справи №914/1952/20, що подання представником відповідача1 неправомірних клопотань затягувало розгляд даної справи, що в результаті збільшило кількість судових засідань.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 (головуючий-суддя О.В. Зварич, судді: В.М. Гриців, І.Б. Малех) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ Львівгаз збут на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 та додаткове рішення від 27.12.2022 у справі №914/1394/22 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому, ухвалою від 26.01.2023 справу №914/1394/22 прийнято до розгляду колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., Гриців В.М., Малех І.Б.

Ухвалою від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ Мисливське господарство Надбужжя та прийнято вказану апеляційну скаргу до спільного розгляду з апеляційною скаргою ТзОВ Львівгаз збут на додаткове рішення від 27.12.2022.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

04.01.2016 ТОВ «Львівгаз збут» (постачальник) ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (споживач) уклали договір №1141OUQBH3BPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (суб`єктів господарювання), відповідно до п. 1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірі, строки та порядку, визначені договором(том 1.а.с. 85-88).

Пунктом 1.3. додаткової угоди №17 від 03.12.2018 до договору №1141OUQBH3BPO16 від 04.01.2016 визначено річний плановий обсяг постачання газу на 2019 рік до 4,450 тис. м. куб(том 1,а.с. 120).

Зокрема, планові обсяги постачання газу на липень -0,300 тис. куб.м., серпень- 0,300 тис. куб.м.

Відовідно до вимог п.2.3. договору №1141OUQBH3BPO16 обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (згідно п.4.1. Договору - один календарний місяць), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Згідно з вимогами п.2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

-2.9.1. за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем відповідно до вимог кодексу ГРМ.

-2.9.2. на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженими представниками Постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов`язаний повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором відповідальність сторін передбачена у 6 розділі договору.

Так, зокрема, у п.6.2.3 договору сторони погодили, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х K

де:

Vф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором;

Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період;

Ц - вартість газу за Договором;

K - коефіцієнт, який дорівнює 0,1 (при цьому, якщо перевищення обсягу газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта Споживача, у результаті чого Постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах Споживача, або Оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу Споживачу, або коли Споживач не обмежив (припинив) споживання газу на письмову вимогу Постачальника, коефіцієнт дорівнює 1).

У відповідь на адвокатський запит позивача, АТ «Укртрансгаз» в листі від 30.03.2021 вказало, що згідно з Кодексом ГТС замовником послуг транспортування природного газу номінація/реномінація подається на відповідну віртуальну точку входу, а не на конкретного споживача, тому надати інформацію щодо підтверджених обсягів для споживача ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (ЕІС код 56ХО0000UQBH300P) неможливо. Також надано остаточну алокацію (остаточний відбір природного газу) споживачем за період з липня по серпень 2019 року відповідно до даних, завантажених до Інформаційної платформи Оператором ГРМ АТ «Львівгаз»(том 1,а.с. 8-9).

Також АТ «Укртрансгаз» надало скріншот з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації (остаточних відборів природного газу) по споживачу ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (ЕІС код 56ХО0000UQBH300P) за період липень-серпень 2019 року, згідно з яким остаточна алокація споживача у липні 6 237,16 м.куб, у серпні - 3 856,52 м.куб(том 1,а.с. 10).

Також, з матеріалів даної справи вбачається, що 28.11.2018 працівники Буського відділення по експлуатації газового господарства демонтували на повірку два лічильника, якими здійснювався облік спожитого природного газу ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

Після отримання від ТОВ «Львівгаз Збут» актів приймання передачі газу за липень 2019 року та серпень 2019 року листом -відповіддю від 03.10.2019 споживач відмовився від підписання актів приймання передачі газу, зазначивши, що ці об`єми нараховані неправомірно, ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» за вказані місяці природний газ в таких об`ємах не споживало. Також у відповіді на повідомлення було зазначено, що споживач неодноразово звертався до ТОВ «Львівгаз збут» та Буського відділення ПАТ «Львівгаз» для встановлення нових лічильників газу, проте, ЗВТ не встановлені, відповіді на звернення не отримано. ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» повторно висловлено прохання встановити ЗВТ, які 28.11.2018 були демонтовані (том 1.а.с. 90-91).

В матеріалах справи також наявні складені Оператором ГРМ АТ «Львівгаз» на підставі договору розподілу природного газу №09420UQBH3BP016 від 01.01.2016 акти наданих послуг з розподілу природного газу, а саме від 31.07.2019 №ЛВЯ89065159, відповідно до якого у липні 2019року Оператор ГРМ розподілив, а споживач прийняв 0 м куб природного газу, та від 31.08.2019 №ЛВЯ89076853, відповідно до якого у серпні 2019року Оператор ГРМ розподілив, а споживач прийняв 0 м куб природного газу (том 1,а.с. 89, 112).

У серпні 2022року адвокат споживача звернувся до АТ «Львівгаз» з адвокатським запитом щодо надання інформації про те, на якій підставі до Інформаційної платформи АТ «Львівгаз» завантажено інформацію про остаточний відбір газу споживачем у липні 2019року 6 237,16 м.куб та у серпні - 3 856,52 м.куб, хто надав інформацію про зазначені обсяги, у зв`язку з чим здійснені коригування та у якій кількості підібрано природний газ у ці місяці (том 1.а.с. 143).

В наданій відповіді від 23.08.2022 на адвокатський запит представника ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» АТ «Львівгаз» повідомило, що за липень та серпень 2019року обсяги спожитого природного газу споживачу було визначено на підставі технічного розрахунку та те, що Оператором ГРМ не проводились коригування обсягів спожитого газу у ці місяці (том 1,а.с. 178).

Відповідно до цінової довідки Львівської торгово-промислової палати від 25.04.2022 №19-09/183 надано інформацію про середньозважену ціну природного газу на європейському хабі TTF (приведена вартість до кордону України) станом на 01.04.2022.

Згідно з даними сайту ТБ «Українська енергетична біржа» станом на 01.04.2022 приведена вартість природного газу на європейському хабі TTF (Day-Ahead) до кордону України становить 53 175,47 грн/тис.куб.м, в т.ч ПДВ.

Як зазначив позивач у позовній заяві, згідно з даними АТ «Укртрансгаз» відповідачем1 в липні 2019 року спожито 6237,16 м.куб. природного газу та в серпні 2019 року спожито 3856,52 м.куб. природного газу. Разом 10 093,68 куб. м.

Відтак, на думку позивача, в даному випадку була наявна позадоговірна поставка природного газу, яка становить (10 093,68 куб. м.- 600 м.куб.) 9 493,68 куб. м.

Відповідно, позивач вважає, що ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» без будь-яких на те правових підстав набуло 9493,68 куб.м. природного газу, вартість якого становить: 9,49368 Х 53 175,47 = 504 830,90 грн. При цьому позивач просить суд стягнути з відповідача 165 400,00 грн вартості спожитого природного газу.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Як зазначено вище, предметом даного спору є вимоги ТОВ «Львівгаз збут» про солідарне стягнення з ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» та АТ «Укртрансгаз» 165 400,00 грн вартості спожитого природного газу на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, які обгрунтовані тим, що відповідач1 за відсутності укладеного з позивачем договору постачання природного газу протиправно здійснив споживання природного газу в обсязі 10 093,68 куб. м.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За положенням статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.01.2016 ТОВ «Львівгаз збут» (постачальник) ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (споживач) уклали договір №1141OUQBH3BPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (суб`єктів господарювання), відповідно до п. 1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірі, строки та порядку, визначені договором.

В подальшому укладеній додатковій угоді №17 від 03.12.2018 до договору №1141OUQBH3BPO16 від 04.01.2016 сторони визначили річний плановий обсяг постачання газу на 2019 рік до 4,450 тис. м. куб, зокрема, планові обсяги постачання газу на липень 0,300 тис. куб.м., серпень 0,300 тис. куб.м.

Умовами п.6.2.3 договору сторони погодили відповідальність споживача у випадку перевищення фактичного обсягу поставленого споживачеві газу по відношенню до підтвердженого обсягу газу на відповідний період, зокрема, сторони погодили, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х K

де:

Vф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором;

Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період;

Ц - вартість газу за Договором;

K - коефіцієнт, який дорівнює 0,1 (при цьому, якщо перевищення обсягу газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта Споживача, у результаті чого Постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах Споживача, або Оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу Споживачу, або коли Споживач не обмежив (припинив) споживання газу на письмову вимогу Постачальника, коефіцієнт дорівнює 1).

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що умовами укладеного сторонами договору передбачено можливість споживання природного газу у більшому, ніж заплановано договором обсязі, і таке споживання тягне передбачену договором відповідальність.

Отже, таке споживання не може вважатись набуттям майна без достатніх правових підстав.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог до відповідача1 та стягнення 165400,00 грн вартості спожитого природного газу як безпідставно набутого майна на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №924/811/18 з огляду на неподібність правовідносин у ній з даною справою, так як предметом розгляду справи № 924/811/18 було стягнення коштів, за результатами виникнення між сторонами позадоговірних зобов`язань у зв`язку з проведенням позивачем будівельних робіт по капітальному ремонту, водночас у даній справі вимоги стосуються позадоговірного, за твердженнями позивача, споживання відповідачем1 природного газу.

Окрім того, як вбачається з матеріалів даної справи, позивач визначив обсяг спожитого відповдіачем1 природного газу, посилаючись на надану АТ «Укртрансгаз» інформацію з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації по споживачу за липень та серпень 2019року.

Згідно з п.2.9. договору на постачання природного газу визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.9.1.За підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем відповідно до вимог кодексу ГРМ.

2.9.2.На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженими представниками Постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов`язаний повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

Разом з тим, з встановлених судом обставин справи вбачається, що 28.11.2018 працівники Буського відділення по експлуатації газового господарства демонтували на повірку два лічильника, якими здійснювався облік спожитого природного газу ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

Доказів того, що зазначені лічильники були повернені на об`єкт споживача станом на липень та серпень 2019року позивач не надав.

Відповідно до ч.3 Розділу 7 Глави X «Особливості приладового обліку природного газу» Кодексу ГРМ для належної організації періодичної повірки власного ЗВТ, що входить до складу комерційного ВОГ, Оператор ГРМ повинен, зокрема, у разі якщо повірка ЗВТ буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж ЗВТ, його транспортування та державну повірку.

За відсутності дублюючого ЗВТ та невстановлення Оператором ГРМ на місце демонтованого ЗВТ аналогічного ЗВТ (погодженого зі споживачем для комерційних розрахунків) обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є демонтований ЗВТ, розраховується за середньодобовим обсягом споживання за попередні три аналогічних періоди. При цьому Оператору ГРМ забороняється без погодження споживача здійснювати заходи з припинення газопостачання на комерційний ВОГ, до складу якого входив демонтований ЗВТ.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2019року після отримання від ТОВ «Львівгаз Збут» актів приймання передачі газу за липень 2019 року та серпень 2019 року в листі від 03.10.2019 споживач відмовився від підписання актів приймання передачі газу, зазначивши, що ці об`єми нараховані неправомірно, ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» за вказані місяці природний газ в таких об`ємах не споживало. Також у відповіді на повідомлення було зазначено, що споживач неодноразово звертався до ТОВ «Львівгаз збут» та Буського відділення ПАТ «Львівгаз» для встановлення нових засобів вимірювальної техніки, а саме: лічильників газу, проте, ЗВТ не встановлені, відповіді на звернення не отримано.

Відповідно до наявних у справі матеріалів, для споживачів Львівської області Оператором газорозподільних систем (Оператором ГРМ) є АТ «Львівгаз» (третя особа).

Згідно з п.п. 11 п. 3 гл. 2 розділу І Кодексу ГРМ однією з основних функцій Оператора ГРМ є формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об`єктах суб`єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді.

За приписами п. 6 гл 3 розділу І Кодексу ГРМ Оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.

Згідно з розділом 4 гл. 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС відповідальність за своєчасність, повноту і достовірність інформації, що надається відповідно до цього розділу «Обмін інформацією про подачі та відбори природного газу замовника послуг транспортування природного газу та визначення», несе той суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо надання інформації оператору газотранспортної системи відповідно до цього розділу.

Відповідно до п. 3 гл. 3 розділу ІХ Кодексу ГРМ періодом, за який по об`єкту споживача визначається загальний фактичний об`єм (обсяг) споживання (розподілу) природного газу, є календарний місяць. При цьому відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу.

Отже, подання відомостей до Інформаційної платформи щодо обсягу фактичного споживання відповідачем1 природного газу належить до компетенції Оператора ГРМ- АТ «Львівгаз».

Так, в матеріалах справи також наявні складені Оператором ГРМ АТ «Львівгаз» на підставі укладеного з споживачем договору розподілу природного газу №09420UQBH3BP016 від 01.01.2016 акти наданих послуг з розподілу природного газу, а саме від 31.07.2019 №ЛВЯ89065159, відповідно до якого у липні 2019року Оператор ГРМ розподілив, а ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» -споживач прийняв 0 м куб природного газу, та від 31.08.2019 №ЛВЯ89076853, відповідно до якого у серпні 2019року Оператор ГРМ розподілив, а споживач прийняв 0 м куб природного газу .

У серпні 2022року адвокат споживача звернувся до АТ «Львівгаз» з адвокатським запитом щодо надання інформації про те, на якій підставі до Інформаційної платформи АТ «Львівгаз» завантажено інформацію про остаточний відбір газу споживачем у липні 2019року 6 237,16 м.куб та у серпні - 3 856,52 м.куб, хто надав інформацію про зазначені обсяги, у зв`язку з чим здійснені коригування та у якій кількості підібрано природний газ у ці місяці.

В наданій відповіді від 23.08.2022 на адвокатський запит представника ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» АТ «Львівгаз» повідомило, що за липень та серпень 2019року обсяги спожитого природного газу споживачу було визначено на підставі технічного розрахунку та те, що Оператором ГРМ не проводились коригування обсягів спожитого газу у ці місяці.

Водночас, як зазначено вище, відповідно до ч.3 Розділу 7 Глави X «Особливості приладового обліку природного газу» Кодексу ГРМ за відсутності дублюючого ЗВТ та невстановлення Оператором ГРМ на місце демонтованого ЗВТ аналогічного ЗВТ (погодженого зі споживачем для комерційних розрахунків) обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є демонтований ЗВТ, розраховується за середньодобовим обсягом споживання за попередні три аналогічних періоди.

Доказів визначення Оператором ГРМ обсягу природного газу, спожитого відповідачем1, згідно з вищевказаними вимогами ч.3 Розділу 7 Глави X Кодексу ГРМ в матеріалах справи немає.

Скаржник посилається на те, що факт споживання природного газу підтверджується також обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2021 у справі №914/2360/21, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022, яким, зокрема, встановлено, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами належне виконання зобов`язань за договором на розподіл природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420UQBH3BP016 до умов договору розподілу природного газу від 01.01.2016 щодо надання послуг з розподілу природного газу за періоди з липня 2019 року по серпень 2019 року та з січня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 24 644,40 грн.

Разом з тим, предметом спору у справі №914/2360/21 було стягнення заборгованості з ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» за розподіл природного газу за періоди з липня 2019 року по серпень 2019 року та з січня 2020 року по квітень 2021 року на підставі договору на розподіл природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420UQBH3BP016 до умов договору розподілу природного газу від 01.01.2016. Водночас, правовідносини сторін на виконання договору №1141OUQBH3BPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (суб`єктів господарювання) від 04.01.2016 , зокрема, факт постачання природного газу за період липня 2019 року та серпня 2019 року, не були предметом дослідження в межах справи №914/2360/21.

З огляду на те, що позивач також не довів факту набуття АТ «Укртрангаз» (відповідачем2) спірного обсягу природного газу, враховуючи наявність укладеного між позивачем та відповідачем2 договору транспортування природного газу від 19.09.2018 №, за відсутності будь-якого посилання у цьому договорі на взаємовідносини оператора ГТС з третіми особами (споживачами, яким є відповідач 1), апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності до АТ «Укртрансгаз».

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необрунтованістю.

Щодо апеляційного оскарження позивачем та відповідачем1 додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2022 у справі № 914/1394/22, яким присуджено до стягнення з ТзОВ Львівгаз збут на користь ТзОВ Мисливське господарство Надбужжя 17 000,00 грн витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач скористався своїм правом на подання заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких він посилався, що заявлений відповідачем1 розмір понесених витрат є неспівмірним з ціною позову, складністю справи, обсягом виконаних робіт та затраченим адвокатом часом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду справи судом першої інстанції інтереси відповідача1 представляв адвокат Юхименко Р.І. на підставі ордеру на надання правової допомоги №1153089 від 29.07.2022, виданого згідно з договором від 30.12.2021, укладеного Адвокатським об`єднанням «Юхименко та партнери» (об`єднання) та ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя»(клієнт).

Відповідно до пункту 1.1. договору АО зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надання такої допомоги.

В додатку № 2 від 18.07.2022 до договору про надання правової допомоги від 30.12.2021 сторони домовились, що АО надає клієнту правову допомогу, пов`язану з розглядом справи №914/1394/22 за позовом ТОВ «Львівгаз Збут» до ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» і АТ «Укртрансгаз» на суму 165 400грн вартості спожитого природного газу

Пунктом 2 додатку №2 визначено, що за надання правової допомоги, передбаченої пунктом 1 цього додатку, клієнт виплачує адвокатському об`єднанню гонорар, який обчислюється як погодинна оплата згідно з тарифікацією часу, що витрачений адвокатами адвокатського об`єднання для надання Клієнту правової допомоги, передбаченої предметом цього Договору, з розрахунку 2 050,00 гривень за 1 (одну) годину роботи адвоката, без ПДВ.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг згідно з додатком №2 від 18.07.2022 Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт прийняв наступні правничі послуги:

-Вивчення матеріалів позовної заяви -2 год.

-Опрацювання нормативно-правових актів, судової практики та правових позицій Верховного Суду -3 год.

-Підготовка адвокатських запитів -1 год.

-Визначення та збирання доказів -3 год.

-Визначення правової позиції у даній справі та аргументів на її підтвердження, підготовка відзиву -6 год.

-Підготовлення клопотань про приєднання доказів -1 год.

-Підготовлення скарги на дії оператора ГРМ до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг -5 год.

-Підготовлення додаткових пояснень щодо предмету позову - 3 год.

-Підготовлення до вступного слова -2 год.

-Підготовлення до дослідження доказів- 2 год.

-Підготовлення промови у судових дебатах -2 год.

-Участь у 6 судових засіданнях- 9 год.

Загальна кількість затраченого адвокатом часу складає 39 год.

Розмір гонорару адвоката за виконані роботи, зазначені в цьому акті, становить 79 950,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції адвокат Юхименко Р.:

-подала відзив на позовну заяву на 7 арк. з додатками;

-клопотання про приєднання доказів на 3 арк з додатками від 15.08.2022;

-додаткові пояснення на 4 арк.;

-клопотання про приєднання доказів на 3 арк з додатками від 13.09.2022;

- клопотання про приєднання доказів на 3 арк з додатками від 13.11.2022;

-представляла інтереси відповідача в судових засіданнях 04.10.2022, 15.11.2022, 25.11.2022, 29.11.2022, 06.12.2022

Інтереси відповідача1 в судових засіданнях також представляла інший адвокат АО «Юхименко і партнери» Талалаєва О.Ю., зокрема, у засіданні 14.09.2022.

За змістом пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі № 914/1394/21 відмовлено у задоволенні позову, тому позивач зобов`язаний відшкодувати відповідачу1 понесені ним витрати на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19 адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

З умов укладеного відповідачем1 та адвокатським об`єднанням договору вбачається, що сторони погодили погодинну оплату з розрахунку 2050,00 гривень за 1 годину роботи адвоката, без ПДВ.

Дослідивши зміст акту передачі-приймання наданих послуг, суд встановив, що до нього включені послуги щодо складання скарги на дії Оператора ГРМ до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (5год), які не відносять до процедури судового розгляду даної справи; послуги під найменування «підготовка до вступного слова» (2год), «підготовка до дослідження доказів» (2год), «підготовка до промови у судових дебатах(2год)» не підкріплені жодними доказами, та, на думку суду, дублюють за своїм змістом послуги «визначення та збирання доказів»(3год) та «визначення правової позиції у даній справі»(6 год).

Крім того, суд враховує, що сума заявлених відповідачем до відшкодування витрат-79 950грн пропорційно становить 48% від загальної ціни позову - 165 400,00грн, що, на думку апеляційного суду, є неспівмірним з розміром позовних вимог та складністю самої справи з огляду на предмет та підстави позову(під час розгляду справи не було призначено судових експертиз, не досліджувалось великої кількості доказів, не перевірялись розрахунки).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 79 950,00 грн не відповідає критеріям реальності (дійсної необхідності їх понесення) та розумності їх розміру, а тому висновок суду про зменшення таких до 17000,00 грн є підставним.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 та додаткове рішення від 27.12.2022 ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для ЇХ скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником. За подання апеляційних скарг на додаткове рішення судовий збір сторони не сплачували.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут б/н від 29.12.2022 (вх. №№ 01-05/40/23, 01-05/41/23 від 03.01.2023) та Товариства з обмеженою відповідальністю Мисливське господарство Надбужжя б/н від 16.01.2023 (вх. № 01-05/172/23 від 17.01.2023) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі № 914/1394/22 -залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2022 у справі № 914/1394/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника (позивача).

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя В.М. Гриців

суддя І.Б. Малех