номер провадження справи 27/19/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 Справа № 908/237/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода (01133 м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 31, ідентифікаційний код юридичної особи 32358958)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК (вул. Українська, 52, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 41047696)

про стягнення 186 546 грн 95 коп.

за участю

представник позивача:не прибув

представник відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК заборгованості за поставлений товар з урахуванням індексу інфляції у розмірі 177 716 грн 98 коп., 7 533 грн 56 коп. пені, 1 296 грн 41 коп. 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/237/22 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 28.01.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

07.02.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/237/22, присвоєно справі номер провадження 27/19/22.

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 10.03.2022.

10.03.2022 судове засідання не відбулося з поважних причин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан, який діє і на теперішній час.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану розгляд справи було відкладено.

Ухвалою суду від 10.03.2022 відкладено судове засідання, в ухвалі було повідомлено сторін, що про дату та час судового засідання, сторони будуть повідомлені Господарським судом Запорізької області додатково.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

21.03.2022 відповідач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити та надіслав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, з метою встановлення справжності підпису на договорі ОСОБА_1 чи цей підпис належить іншій особі.

Відповідач вказане клопотання не підтримав, письмових пояснень суду не подав. Дане клопотання залишено судом без розгляду, оскільки є процесуально необґрунтованим.

Відповідно до інформації, яка міститься у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода (позивач по справі) є: 01133, місто Київ, вул. Коновальця Євгена, будинок 31.

Враховуючи, що Господарський суд Запорізької області не припинив свою роботу і продовжує здійснювати правосуддя, позивач та відповідач знаходиться на підконтрольній території України та згідно із сайтом Укрпошта кореспонденція доставляється по місту Києву та місту Запоріжжя, юридична особа відповідача знаходиться у м. Києві, враховуючи заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, ухвалою суду від 03.01.2023 продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2023.

Ухвалою суду від 06.02.2023 відкладено підготовче провадження на 13.03.2023.

Позивач надіслав на адресу суду пояснення на виконання ухвали суду від 06.02.2023, зазначив, що ухвалою від 03.01.2023 відповідачу, відповідно до ст. 165 ГПК України, у строк до 03.02.2023 року включно запропоновано подати до суду відзив із його документальним обґрунтуванням. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду необхідно направити копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (позивачу), докази направлення/надання надати суду (додати до відзиву). Суд також зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України в разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивач не отримав від відповідача копію відзиву та доданих до нього документів, у зв`язку з чим відповідь на відзив не подає. Позивач наполягає на своїх позовних вимогах та просить: задовольнити позов та стягнути з відповідача суму заборгованості за поставлений товар з урахуванням індексу інфляції у розмірі 177 716 грн. 98 коп., 7 533 грн. 56 коп. пені, 1 296 грн. 41 коп. 3 % річних; в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису на договорі просить відмовити; розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі документами; про результати розгляду справи повідомити позивача за його місцезнаходженням.

Ухвалою суду від 13.03.2023 в порядку ст. 185 ГПК України закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 29.03.2023.

В судове засідання 29.03.2023 представники сторін не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до інформації, яка міститься у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК є: вул. Українська, 52, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 41047696.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи № 908/237/22.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

02.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК (Покупець) укладено Договір поставки № (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця молочні продукти торгової марки «Заречье» (виробник ПрАТ «Куп`янський МКК»), надалі - Товар, згідно письмової заявки, а Покупець зобов`язується приймати цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що оплата Покупцем за кожну партію Товару здійснюється протягом 7 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Станом на 01.09.2021 року за відповідачем рахувався залишок несплаченої заборгованості за отриманий Товар у розмірі 133 200 грн. за накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей:

№ ЦТД00028508 від 19.07.2021 та ТТН №Р28508 від 19.07.2021 на суму 114000 грн.;

№ЦТД00031776 від 11.08.2021 та ТТН № РЗ1776 від 11.08.2021 року на суму 19200 грн.

Відповідно до матеріалів справи, позивач за умовами вказаного договору поставив відповідачу товар в період з 01.09.2021 року по 04.10.2021 року на суму 810 255,00 грн., що підтверджується накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей, а саме:

№ ЦТД00036783 від 16.09.2021 на суму 252 600,00 грн., ТТН № Р36783 від 16.09.2021, з терміном оплати до 19.10.2021;

№ ЦТД00039523 від 04.10.2021 на суму 557 655,00 грн., ТТН № Р39523 від 04.10.2021, з терміном сплати по 08.11.2021.

Позивач вказував на те, що відповідач за отриманий Товар здійснив оплату частково у розмірі 768 200,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку з банку за 13.01.2022.

Позивач посилався на те, що станом на день подачі позову утворилась прострочена дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений Товар у розмірі 175 255,00 грн. по накладній на відпуск товарно-матеріальних цінностей № ЦТД00036783 від 16.09.2021 на суму 252600 грн., з частковою сплатою у розмірі 77 345 грн., заборгованість становить 175 255 грн., ТТН № Р36783 від 16.09.2021, з терміном оплати до 19.10.2021.

Позивач вказав на те, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 175255 грн. 00 коп.

Невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивачем відпущено відповідачу по Договору товару на загальну суму 943455 грн. за період з 19.07.2021 по 04.10.2021.

Натомість сплачено відповідачем 768 200 грн., відповідно до поданих позивачем доказів, а саме банківської виписки, останній платіж відповідачем було здійснено 09.09.2021.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Отже, загальна сума поставленого позивачем та не оплаченого відповідачем товару за Договором склала 175255 грн. 00 коп.

За таких обставин, судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, а відповідач в свою чергу, в порушення умов Договору та норм діючого законодавства України не сплатив отриманий товар, чим допустив порушення своїх зобов`язань за Договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 175255 грн. 00 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відноситься, зокрема, 3 % річних.

Позивачем заявлені вимоги за загальний період з 20.10.2021 по 17.01.2022 про стягнення 1296 грн. 41 коп. 3 % річних та 2461 грн. 98 коп. інфляційних втрат, 7533 грн. 56 коп.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Відповідно до п. 6.3 Договору, у випадку прострочення оплати за отриману партію Товару. Покупець виплачує Постачальнику суму пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачем невірно визначено період на який нараховано суму пені, 3 %, втрат від інфляції, заявлений позивачем період з 20.10.2021 по 17.01.2022 та посилання позивача про прострочення оплати саме по накладній на відпуск товарно-матеріальних цінностей № ЦТД00036783 від 16.09.2021 на суму 252600 грн., з частковою сплатою у розмірі 77 345 грн., заборгованість становить 175 255 грн., ТТН № Р36783 від 16.09.2021 , суд не приймає, як належний, оскільки він належний чином не обґрунтований.

Дослідивши матеріали справи, а саме банківську виписку, судом неможливо встановити по яким конкретно накладним були здійснені оплати, оскільки посилання в призначенні платежу відсутні. Останній платіж було здійснено відповідачем 09.09.2021. Позивачем здійснено нарахування сум пені, 3 % річних та втрат від інфляції по накладній № ЦТД00036783 від 16.09.2021 з датою оплати до 19.10.2021. Однак 04.10.2021 була підписана ще одна накладна № ЦТД00039523 на суму 557655 грн. Позивач у позовній заяві зазначив, що термін оплати по даній накладній: попередня оплата, однак в самі накладній, яка є додатком до позову вказана дата сплати до 08.11.2021.

Оскільки представник позивача не прибув в судове засідання та просив розглядати справу за наявними документами, суд вважає за необхідне встановити період прострочення оплати від граничної дати останньої накладної, а саме з 09.11.2021 до 17.01.2022.

Судом здійснено розрахунок за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що сума 3 % річних складає 1008 грн. 32 коп., сума втрат від інфляції не змінилась та складає 2461 грн. 98 коп., сума пені складає 5901 грн. 05 коп. Вказані суми підлягають задоволенню.

Що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву про те, що Договір останнім не підписувався та накладні не містять посилань на Договір, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджені поставки товару по даному Договору та сплату відповідачем по даному договору з посиланням на нього в призначені платежу. Договір містить відтиск печатки підприємства з підписом генерального директора, що не викликає сумнівів у суду. Оскільки посадова особа, яка є відповідальною за печатку підприємства, не надавала суду документальних підтверджень про втрату печатки підприємства.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Твердження відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 46,123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода до Товариства з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЧІЗ МІЛК (вул. Українська, 52, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 41047696) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода (01133 м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 31, ідентифікаційний код юридичної особи 32358958) 175255 (сто сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. основного боргу, 1008 (одну тисячу вісім) грн. 32 коп. 3 % річних, 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одну) грн. 98 коп. інфляційних втрат, 5901 (п`ять тисяч дев`ятсот одну) грн. 05 коп. пені, 2769 (дві тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 10.04.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.