ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 квітня 2023 р. Справа № 902/1156/22

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарафіна С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за заявою: ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1156/22 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 18.01.2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .. Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Керуючим реструктуризацією у справі призначено арбітражного керуючого Суслова А.М. Призначено попереднє засідання у справі.

20.01.2023 року оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1

13.02.2023 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява № 01 від 01.02.2023 року про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 50 000,00 грн. у справі №902/1156/22.

Ухвалою від 15.02.2023 року повідомлено ОСОБА_2 про недоліки, виявлені судом при огляді заяви № 01 від 01.02.2023 року про визнання грошових вимог до боржника у справі № 902/1156/22. Встановлено ОСОБА_2 строк для усунення недоліків кредиторської заяви - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Встановлено ОСОБА_2 спосіб усунення недоліків кредиторської заяви шляхом надання до суду: доказів, що підтверджують надсилання боржнику та арбітражному керуючому копії кредиторської заяви та доданих до неї документів (описи вкладення з зазначенням переліку вкладення до поштового відправлення (кредиторської заяви разом з доданими до неї документами), із зазначенням номеру поштового відправлення, повних правильних адрес адресатів; касовий чек, розрахункова квитанція тощо); доказів на підтвердження заявлених кредиторських вимог (розписка від 05.03.2021 року на 50 000,00 грн., укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про яку йдеться у заяві).

24.02.2023 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява № 01 від 01.02.2023 року про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 50 000,00 грн. у справі №902/1156/22, до якої, зокрема, додано докази, що підтверджують надсилання боржнику та арбітражному керуючому копії кредиторської заяви та доданих до неї документів; та доказів на підтвердження заявлених кредиторських вимог - розписка від 05.03.2021 року на 50 000,00 грн., укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вказана заява розцінена судом, як заява, спрямована на усунення недоліків кредиторської заяви № 01 від 01.02.2023 року, що надійшла до суду 13.02.2023 року.

Ухвалою від 28.02.2023 року заяву ОСОБА_2 № 01 від 01.02.2023 року про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 50 000,00 грн. у справі № 902/1156/22 призначено до розгляду на 05.04.2023 року.

В судове засідання на визначену дату заявник, боржник, арбітражний керуючий та інші учасники провадження у справі не з`явились.

Натомість, 15.03.2023 року до суду від арбітражного керуючого Суслова А.М. надійшов звіт № 01-27/02-2023 від 27.02.2023 року про розгляд кредиторських вимог, в якому повідомлено про визнання, зокрема, вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Також, 20.03.2023 року до суду від арбітражного керуючого Суслова А.М. надійшло клопотання № 03-17/03-2023 від 17.03.2023 року, в якому арбітражний керуючий просить: судові засідання по справі №902/1156/22 про неплатоспроможність ОСОБА_1 проводити без його участі на підставі поданих документів та додатків до них; розгляд кредиторських вимог до боржника також проводити без його участі.

04.04.2023 року до суду від боржника надійшла заява від 04.04.2023 року про розгляд справи за її відсутності; також у заяві повідомлено про визнання кредиторських вимог.

04.04.2023 року від ОСОБА_2 надійшла заява від 04.04.2023 року про розгляд справи за його відсутності, в зв`язку з неможливістю явки в дане судове засідання.

Суд, розглянувши подану кредиторську заяву та надані докази, встановив наступне.

За змістом заяви та доданих до неї доказів вбачається, що 05.03.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 50 000 грн., про що була складена відповідна розписка від 05.03.2021 року.

Зазначені кошти ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути до 05.01.2022 року.

У зазначений строк ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала та станом на день звернення до суду з кредиторською заявою кошти в сумі 50 000,00 грн. не повернула.

З огляду на викладене, Заявник просить суд визнати вказані вище грошові вимоги до боржника у даній справі, в розмірі 50 000,00 грн. та 5 368,00 грн. судового збору за подання заяви про визнання кредитором.

Наведені у заяві обставини підтверджені відповідними письмовими доказами.

На момент розгляду справи, доказів щодо погашення боржником заборгованості перед ОСОБА_2 до суду не надано.

Також, як вказано вище, арбітражним керуючим Сусловим А.М.. заявлені до боржника вимоги визнаються в повному обсязі, про що було зазначено у звіті № 01-27/02-2023 від 27.02.2023 року про розгляд кредиторських вимог.

Крім того, боржником також було повідомлено про повне визнання заявлених ОСОБА_2 вимог.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, боржник - ОСОБА_1 отримала від кредитора - ОСОБА_2 у позику кошти в сумі 50 000,00 грн., та боржник зобов`язувалась їх повернути до 05.01.2022 року, що підтверджується розпискою від 05.03.2021 року.

Разом з тим, на момент розгляду поданої кредиторської заяви, боржником не надано суду доказів щодо повернення ОСОБА_2 коштів в сумі 50 000,00 грн.

Отже, між сторонами було укладено усний договір позики грошових коштів.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 206/6401/18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до ст. 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

За змістом ст. 1 КУзПБ, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 133 КУзПБ, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно ч. 1 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи викладене, за наслідками розгляду вищевказаної заяви, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про визнання грошових вимог до боржника подана в межах строку встановленого КУ з процедур банкрутства, та відповідно підлягає задоволенню, а вимоги в розмірі 50 000,00 грн. - визнанню, як такі, що підтверджені відповідними доказами, з віднесенням їх до другої черги задоволення.

Крім того, визнанню підлягають вимоги в розмірі 5 368,00 грн. - судового збору за подання заяви про визнання кредитором.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9 (ч. 4), 45, 113, 133 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 232, 234, 235, 236 ГПК кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву ОСОБА_2 № 01 від 01.02.2023 року про визнання грошових вимог до боржника у справі № 902/1156/22, повністю.

2. Визнати грошові вимоги ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) в розмірі 50 000,00 грн. заборгованості (друга черга задоволення); а також 5 368,00 грн. - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/1156/22.

3. Арбітражному керуючому Суслову А.М. внести відповідні кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів Боржника по справі № 902/1156/22.

4. Копію ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом та на відомі суду електронні адреси: боржнику - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражному керуючому Суслову А.М. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АТ "Сенс Банк" - ; представнику АТ "Сенс Банк" адвокату Шишці Ю.О. - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; AT "Таскомбанк" - ІНФОРМАЦІЯ_5 ; представнику AT "Таскомбанк" - адвокату Подановському Т.Р. - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 06.04.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).