РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/60/23
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

За позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури, вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, в інтересах держави в особі позивача: Чернігівської обласної військової адміністрації, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000;

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Чернігівське лісове господарство», м. Чернігів, вул. Олександра Молодчого, 18, 14013;

до відповідача 1: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, пр. Миру, 14, м. Чернігів,14000;

до відповідача 2: Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вул. Добринінська, буд. 60, смт. Любеч, Чернігівський район, Чернігівська область,15041

про витребування земельної ділянки.

За участю представників:

від позивача: Папко Г.В.

від відповідачів: 1. Бойко Т.М. 2. Не прибув.

представник прокуратури: Драшпуль Н.О.

Заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури подано позов в якому просить суд витребувати з незаконного володіння Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на користь держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації (Чернігівської обласної державної адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007, площею 83,605 га.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою суду від 09.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та надано прокурору строк для усунення недоліків.

Після усунення прокурором недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 13.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.02.2023; залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство Чернігівське лісове господарство, вул. О. Молодчого, 18, м. Чернігів, 14013; встановлено учасникам справи строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

31.01.2023 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов від 30.01.2023 № 9-25-0.6-447/2-23 в якому просить суд у позові відмовити. Суд залучив вказаний відзив до матеріалів справи.

03.02.2023 до суду від Чернігівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 1 від 03.02.2023 № 55-75-1044ВИХ-23, яка залучена судом до матеріалів справи.

06.02.2023 до суду від Любецької селищної ради надійшов відзив на позов від 02.02.2023 № 02-09/112 в якому просить суд у позові відмовити. Суд залучив вказаний відзив до матеріалів справи.

У підготовче судове засідання 07.02.2023 прибули представники прокуратури, позивача, відповідача 1.

У підготовчому судовому засіданні 07.02.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 16.02.2023 про що повідомлено відповідача 2 та третю особу ухвалою від 07.02.2023.

09.02.2023 до суду від Чернігівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 2 від 08.02.2023 № 55-75-1236ВИХ-23, яка залучена судом до матеріалів справи.

У підготовче судове засідання 16.02.2023 прибули представники прокуратури, позивача, відповідача 1; суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до розгляду по суті на 06.03.2023 про що повідомлено відповідача 2 та третю особу ухвалою від 16.02.2023.

22.02.2023 до суду від третьої особи надійшло клопотання від 16.02.2023 № 39 про заміну третьої особи у справі на правонаступника в якій просить суд замінити третю особу у справі № 927/60/23 Державне підприємство Чернігівське лісове господарство (, юридична адреса: 14013, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. О. Молодчого, 18) на її правонаступника: Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України (, юридична адреса: Україна, 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А), в особі Філії Чернігівське лісове господарство (, юридична адреса: 14013, м. Чернігів, вул. Олександра Молодчого, 18).

06.03.2023 до суду від третьої особи надійшла заява № 43 від 06.03.2023 про розгляд справи без участі представника; третя особа також повідомила, що підтримує позовні вимоги прокуратури в повному обсязі.

У судове засідання 06.03.2023 прибули представники прокуратури, позивача, відповідача 1; суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі правонаступника Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство» - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9 а, 01601) в особі Філії «Чернігівське лісове господарство» (м. Чернігів, вул. Олександра Молодчого, 18, 14013); суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні на 04.04.2023 про що повідомлено відповідача 2 та третю особу ухвалою від 06.03.2023.

20.03.2023 та 31.03.2023 з Чернігівської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення № 55-75-2651ВИХ-23 від 20.03.2023 та № 55-75-3243ВИХ-23 від 31.03.2023, які залучені судом до матеріалів справи.

У судове засідання 04.04.2023 прибули представники прокуратури, позивача, відповідача 1. Клопотання Любецької селищної ради про розгляд справи без їх участі, яке надійшло на електронну адресу суду 31.03.2023, не розглядалось судом оскільки не підписано електронним цифровим підписом. У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи.

Прокурор, обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача вказує, що така необхідність зумовлена тим, що відповідачем 1 при проведенні інвентаризації земель та передачі земель у комунальну власність Любецької селищної ради не враховано, що земельну ділянку площею 83,6050 га. га з кадастровим номером :13:001:0007 сформовано за рахунок земельної ділянки площею 90,8218 га з кадастровим номером :13:001:0001 з цільовим призначенням для ведення лісового господарства, яка перебуває у постійному користуванні третьої особи.

Прокурор зазначає, що його звернення до суду з вказаною позовною заявою викликано необхідністю вжиття невідкладних заходів до захисту інтересів держави, оскільки у зв`язку з незаконною зміною цільового призначення земель державного лісового фонду при проведенні інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :13:001:0007, віднесенні їх до земель запасу та оформлення права комунальної власності на них за Любецькою селищною радою, вказані землі органом місцевого самоврядування можуть бути передані у власність або користування фізичним та юридичним особам для ведення особистого селянського господарства або товарного сільськогосподарського виробництва, тобто цілей, не пов`язаних з веденням лісового господарства, що, у свою чергу, не можливе без зрізування та викорчовування лісу. Використання земель не за цільовим призначенням, вибуття з числа земель державної власності та подальше розпорядження ними, може призвести до негативних наслідків, зокрема до погіршення властивостей ґрунтів.

У позовній заяві прокурор зазначає, що незаконна зміна цільового призначення земель лісового фонду та вилучення їх з користування належного землекористувача, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України, та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах становлять саме ті обставини, які потребують невідкладного захисту з огляду на їх значимість.

У відзиві на позов від 30.01.2023 № 9-25-0.6-447/2-23 відповідач 1 просить суд у задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про витребування земельної ділянки - відмовити.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач 1 посилається, зокрема, на те, що на час звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 зареєстровано за Любецькою селищною радою. З огляду на викладене, враховуючи приписи статей 387-388 Цивільного кодексу України, на думку відповідача 1 належним відповідачем за заявленою позовною вимогою є Любецька селищна рада.

У відповіді на відзив відповідача 1 прокурор зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є належним співвідповідачем у справі, оскільки дії останнього щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 та винесення наказів, які прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, призвели до вибуття земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. Незаконні накази органу державної влади та рішення органу місцевого самоврядування, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментами, які обумовили формальне набуття Любецькою селищною радою права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту. Таким чином, доводи відповідача 1 з приводу неналежності як співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області є безпідставними та спрямовані на перекладання обов`язку відповідати за позовом на іншу особу, а відтак є підстави для задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на позов від 02.02.2023 № 02-09/112 відповідач 2 просить суд у задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації до Любецької селищної ради про витребування земельної ділянки - відмовити.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач 2 у відзиві на позов зазначив, що про спірну земельну ділянку, яка була передана з порушенням земельного та лісового законодавства, Любецькій селищній раді стало відомо з листів прокуратури та з листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 23.01.2023 року вих№18-25-0.3-342/2-23. На вказаний лист Любецькою селищною радою було надано відповідь від 31.01.2023 №02-08/101 про те, що дане питання буде винесено на розгляд чергової сесії Любецької селищної ради.

Відповідач 2 вважає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 було неправильно визначено категорію землі та цільове призначення; було помилково та всупереч законодавству віднесено земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 до земель запасу, що потягнуло за собою подальшу передачу її в комунальну власність та прийняття рішення Любецькою селищною радою, яке суперечить чинному лісовому та земельному законодавству, в частинні зазначеної земельної ділянки.

У відповіді на відзив відповідача 2 від 08.02.2023 № 55-75-1236ВИХ-23 прокурор зазначив на фактичну відсутність заперечень позову з боку відповідача 2.

Фактичні обставини справи.

Державному підприємству «Чернігівське лісове господарство» земельна ділянка з кадастровим номером: :13:001:0001, що охоплена матеріалами лісовпорядкування, була передана на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 21.02.2012 № 46 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок в постійне користування». Згідно п.1 розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Державному підприємству «Чернігівське лісове господарство» та надано останньому в постійне користування земельні ділянки деградованих та малопродуктивних сільськогосподарських земель (рілля) для ведення лісового господарства площею 90,8218 га на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району (том 1, а.с. 122).

Земельна ділянка з кадастровим номером: :13:001:0001, розташована за межами населеного пункту на території Неданчицької сільської ради, площею 90,8218 га, була передана у постійне користування Державному підприємству «Чернігівське лісове господарство», згідно Державного Акту: серія ЯЯ №377079 виданого 10.05.2012 (том 1, а.с. 48-50).

Як вбачається з листа Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство» від 25.10.2022 № 703, земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0007 сформована за рахунок земель лісового фонду та входить в межі земельної ділянки з кадастровим номером: :13:001:0001, яка перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство». Відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування, які розроблені ВО «Укрдержліспроект» земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0001 відноситься до земель лісового фонду та знаходиться у кварталі 131 Мекшунівського лісництва (том 1, а.с. 47).

Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Чернігівське лісове господарство» Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства, спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду. Зокрема, відповідно до відомостей таксаційного опису Проекту організації та розвитку лісового господарства зазначеного державного підприємства від 2012 року земельна ділянка знаходиться в 131 кварталі Мекшунівського лісництва та відноситься до земель вкритих лісовою рослинністю (т.1 а.с.51-54).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2019 № 25-9672/14-19-сг «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Великозліївської, Губицької, Неданчицької, Петрушівської, Пушкарівської сільських рад Ріпкинського району Чернігівської області загальною площею 3030,7858 га (том 1, а.с. 100).

Відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та реєстраційної справи № 244 щодо реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 реєстрацію даної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі проведено 19.11.2019, за категорією земель віднесено до земель сільськогосподарського призначення, за цільовим призначенням - до земель запасу.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Неданчицька сільська рада увійшла до складу територіальної громади Любецької селищної ради, яка відповідно до рішення ради від 03.12.2020 є правонаступником прав та обов`язків Неданчицької сільської ради (том 1, а.с. 158-159).

У п. 1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 24-ОТГ від 09.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» зазначено передати Любецькій селищній раді Ріпкинського району Чернігівської області у комунальну власність Любецької територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3036,5658 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Любецької територіальної громади Ріпкинського району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки (том 1, а.с. 30)

До матеріалів справи додана копія акту приймання - передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із держаної у комунальну власність від 09.12.2020 з витягом з додатку у якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 24-ОТГ передає із державної власності, а Любецька селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області приймає у комунальну власність Любецької територіальної громади земельні ділянки згідно з додатком; цей Акт разом із вказаним наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області на земельні ділянки, зазначені у додатку. У додатку до Акту від 09.12.2020, зокрема, зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0007 площею 83,6050 га (том 1, а.с. 31-34);

Згідно рішення Любецької селищної ради від 24.12.2020 у комунальну власність даного органу місцевого самоврядування прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, серед яких земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 (том 1, а.с. 160).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Ріпкинської селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та/їх обтяжень, індексний номер: 56926266 від 04.03.2021, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 із зазначенням форми власності - комунальна, власник- Любецька селищна рада (том 1, а.с. 39-42).

Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 27.10.2022 №1, проведеного комісією з інвентаризації земель лісового фонду Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (на підставі розпорядження Любецької селищної ради від 24.10.2022) на земельній ділянці з кадастровим номером :13:001:0007 ростуть штучно створені лісові культури різного віку (переважно сосни), та вона межує з землями лісового фонду Мекшунівського лісництва Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство» (том 1, а.с. 154-157).

Прокурор у позовній заяві зазначив, що Державним підприємством "Чернігівський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" до окружної прокуратури надіслано схему план земельних ділянок з кадастровими номерами :13:001:0001 (площею 90,8218 га) та :13:001:0007 (площею 83,6050 га), розташованих за межами населеного пункту на території Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, з якої вбачається, що вказаною землевпорядною організацією проаналізовано технічну документацію із землеустрою на вказані земельні ділянки та проект землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних сільськогосподарських земель державної власності, розташованих в адміністративних межах Неданчицької сільської ради та встановлено, що земельні ділянки накладаються, площа перетину земельних ділянок складає 79,4651 га.

Згідно інформації Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.11.2022 № 02/1173 листи від ДП «Чернігівське лісове господарство» щодо відмови від земель, з яких сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007, до Управління не надходили. Зазначені землі лісового фонду не вилучались із постійного користування ДП «Чернігівське лісове господарство» та не змінювалось їх цільове призначення (том 1, а.с. 165).

Згідно листа секретаріату Кабінету Міністрів України від 16.11.2022 № 23941/0/2-22 Кабінетом Міністрів України рішення про зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0001 до земель запасу сільськогосподарського призначення за рахунок земель лісового фонду, що перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство», не приймались (том 1, а.с. 166).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що вказане свідчить, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0007 на момент її формування як земельної ділянки сільськогосподарського призначення та передачі в комунальну власність, належить до земель державного лісового фонду, перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство», а отже не могла бути віднесена до земель запасу, що і стало підставою подання позову.

Листом від 23.01.2023 відповідач 1 повідомив Любецьку селищну раду про те, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0001, площею 90,8218 га згідно державного акта на право постійного користування землею серії ЯЯ №9377079, перебуває в постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство» за цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Просив прийняти рішення щодо повернення земельної ділянки до земель державної власності як таку, що не може перебувати у комунальній власності (т.2 а.с.9).

Щодо представництва прокуратури в інтересах позивача у суді:

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Аналогічного змісту положення щодо лісів визначені статтями 7, 8 Лісового кодексу України.

Статтею 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч. 2 ст. 1 Лісового кодексу України.

За змістом статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 Земельного кодексу України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 Лісового кодексу України).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що порушення інтересів держави в даному випадку полягає у тому, що дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 призвели до незаконного вилучення земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також подальшої передачі їх у комунальну власність територіальної громади Любецької селищної ради, що, у свою чергу, може потягти за собою надання цих земель у приватну власність чи користування фізичних або юридичних осіб для ведення особистого селянського господарства або товарного сільськогосподарського виробництва та, як наслідок, знищення лісу.

Відповідно до діючої редакції ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). Таким чином, земельні ділянки лісогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів, віднесені до земель державної форми власності.

Чинна на даний час редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. З урахуванням наведеного, на даний час Чернігівська обласна державна адміністрація (наразі - Чернігівська обласна військова адміністрація) є розпорядником земель державного лісового фонду, в тому числі наділена повноваженнями щодо надання та вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, термін якого продовжено указами Президента України 18.03.2022 №133/2022, 18.04.2022 №259/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Повноваження військових адміністрацій визначені ст. 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Зокрема, згідно ч. 1 вказаної статті військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про критичну інфраструктуру", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною 3 даної статті регламентовано, що районна, обласна військові адміністрації здійснюють на відповідній території повноваження, віднесені до їхньої компетенції цим Законом, а також передбачає повноваження у разі прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України рішення, передбаченого частиною третьою статті 10 цього Закону, або у разі тимчасової окупації або оточення адміністративного центру області.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, серед інших утворено Чернігівську обласну військову адміністрацію та визначено, що у зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

З урахуванням наведеного, зазначену позовну заяву подано в інтересах Чернігівської обласної військової адміністрації (Чернігівської обласної державної адміністрації). Поряд з цим, при наявності порушень інтересів держави даний орган державної влади тривалий час бездіє у вказаних спірних правовідносинах та не вживає дієвих заходів до їх усунення.

Чернігівська окружна прокуратура поінформувала Чернігівську обласну військову адміністрацію листом від 28.10.2022 № 6061ВИХ-22 про виявлені порушення вимог земельного та лісового законодавства при проведенні формування земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 за рахунок земель державного лісового фонду (том 1, а.с. 43-44).

Прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідь оформлена листом Чернігівської обласної військової адміністрації від 04.11.2022 № 01-01-32/6847 (том 1, а.с. 45) свідчить про повну бездіяльність та самоусунення вказаного органу державної влади від виконання покладених на нього діючим законодавством правомочностей у сфері розпорядження землями лісогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів. Зокрема, у вказаній відповіді зазначено, що відомості з приводу порушень вимог земельного та лісового законодавства під час передачі земель із державної у комунальну власність, адміністрації стали відомі з листа окружної прокуратури та даною установою заходи претензійно - позовної роботи щодо оспорюваной земельної ділянки не вживались.

Таким чином, поза увагою позивача у даному випадку залишилось те, що землі державного лісового фонду, з яких сформовано земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :13:001:0007 площею 83,605 га, на момент проведення інвентаризації цієї земельної ділянки, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 10.05.2012 серія ЯЯ №377079 та матеріалів базового лісовпорядкування, з урахуванням вимог п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття наказу ГУ Держгеокадастру в області 26.11.2019 № 25-9672/14-19- сг) перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство», з постійного користування підприємства не вилучались та їх цільове призначення у встановленому законом порядку не змінювалось.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Чернігівської обласної військової адміністрації про порушення інтересів держави, та беручи до уваги характер наданої вказаним органом державної влади на запит прокуратури відповіді, а саме відсутність у ній належного обґрунтування причин невжиття заходів з метою повернення у державну власність земель державного лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні лісогосподарського підприємства, та попередження негативних наслідків, що можуть настати, у тому числі й у судовому порядку, є виключний випадок, за якого порушення інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Чернігівська окружна прокуратура листом від 27.12.2022 № 7765ВИХ-22 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Чернігівську обласну військову адміністрацію про підготовку до суду позовної заяви в інтересах держави в особі останньої до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Державне підприємство «Чернігівське лісове господарство» про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 (том 1, а.с. 167).

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

З огляду на невжиття самостійно уповноваженим органом у спірних правовідносинах, ефективних заходів щодо усунення виявлених порушень, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації та звернення до суду із вказаним позовом у даній справі.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації у суді при зверненні із цим позовом.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Оскільки спірна земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Чернігівської обласної державної адміністрації від від 21.02.2012 № 46) право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

За статтями 45, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції, чинній як на момент прийняття розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 21.02.2012 № 46, яким затверджено технічну документацію із землеустрою та надано лісову земельну ділянку в користування, так і на момент наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2019 № 25-9672/14-19-сг, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації спірної земельної ділянки) визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що окрім державного акту серія ЯЯ №377079, який підтверджує право постійного користування Державним підприємством «Чернігівське лісове господарство» земельною ділянкою лісового фонду, при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпорядження адміністрації). Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24.12. 2014 № 6-212цс14, від 25.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 23.12.2015 № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц. Також аналогічну позицію висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц.

Так, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства, що передані на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 26.11.2019 № 25-9672/14- 19-сг) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 26.11.2019 № 25- 9672/14- 19-сг) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 16.11.2022 № 23941/0/2-22 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про зміну цільового призначення, передачу спірної земельної ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення за рахунок земель лісового фонду, що перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Чернігівське лісове господарство», не приймались.

Згідно ст. 15-1, ч. 1 ст. 20, ч. 4 ст. 122 та ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 26.11.2019 № 25-9672/14-19-сг) територіальні органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб.

Дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007 та винесення наказу від 26.11.2019 № 25-9672/14-19-сг "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок" призвели до вилучення земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також подальшої передачі їх у комунальну власність територіальної громади Любецької селищної ради на підставі наказу вказаного органу державної влади від 09.12.2020 № 24-ОТГ (в редакції наказу від 06.05.2021 № 136-ОТГ) «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та рішення Любецької селищної ради від 24.12,2020 «Про прийняття у комунальну власність Любецької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення».

Вказані накази Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та рішення Любецької селищної ради прийняті з порушенням вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. З, 15-1, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних наказів та рішення), оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Таким чином спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) відповідачем 1 до земель сільськогосподарського призначення та, в подальшому, передано відповідачу 2.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області незаконно здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель державного лісового фонду за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому спірну земельну ділянку передано до земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2019 № 25-9672/14-19-сг «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок» в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 24-ОТГ (в редакції наказу від 06.05.2021 № 136-ОТГ) «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та рішення Любецької селищної ради від 24.12.2020 «Про прийняття у комунальну власність Любецької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення», на підставі яких вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, є незаконними, тобто прийнятими всупереч вимогам чинного законодавства.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (п.85,86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (п.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога прокурора про витребування з незаконного володіння Любецької селищної ради на користь держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації (Чернігівської обласної державної адміністрації) земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007, площею 83,6050 га.

Зазначена матеріально-правова вимога заявлена одночасно до двох відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Любецької селищної ради.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем у спорі про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України є власник майна, а відповідачем - добросовісний набувач (титульний власник спірного майна), що володіє ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом, тоді як особи, які набували та втрачали відповідне право у ланцюгу перепродажів, не є відповідачами у такому спорі, так як на час пред`явлення вимоги про витребування майна з володіння не є ані власниками, ані володільцями, ані користувачами спірного майна.

На час звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007 зареєстровано за Любецькою селищною радою. З огляду на викладене, на думку відповідача 1 належним відповідачем за заявленою позовною вимогою є Любецька селищна рада.

Розглянувши заперечення відповідача 1 стосовно того, що він не є належним відповідачем по справі судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього відсутність обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №183/1617/16 дійшла висновку, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Державним реєстратором Ріпкинської селищної ради Кривенко З.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56926266 від 04.03.2021, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007, площею 83,6050 га із зазначенням форми власності - комунальна, власник Любецька селищна рада.

Враховуючи викладене вище, відповідач 2 є належним відповідачем у спорі, оскільки повинен виконати вимогу позивача, заявлену у позовній заяві - повернути з незаконного володіння на користь держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації (Чернігівської обласної державної адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007, площею 83,605 га.

Таким чином судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, притягнуте позивачем як відповідач 1, не повинно відповідати за пред`явленим позовом та є неналежним відповідачем, а тому суд відмовляє у позові до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу прокурора про витребування на користь держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (наразі - Чернігівської обласної військової адміністрації) з незаконного володіння Любецької селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0007.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов судом задоволено частково судові витрати у справі покладаються у рівних частках на прокурора та Любецьку селищну рада Чернігівського району Чернігівської області.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вул. Добринінська, буд. 60, смт. Любеч, Чернігівський район, Чернігівська область, код ЄДРПОУ 04412478, на користь держави в особі Чернігівської обласної військової адміністрації, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, , земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0007, площею 83,605 га.

Стягнути з Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вул. Добринінська, буд. 60, смт. Любеч, Чернігівський район, Чернігівська область, код ЄДРПОУ 04412478, на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, отримувач Чернігівська обласна прокуратура, рахунок UA0006008, банк Державна казначейська служба України м. Київ) 7701,42 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

У позові до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11.04.2023.

Суддя Ю.В. Федоренко