РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2023Справа № 910/1073/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10)

Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10)

про стягнення 413 166,61 грн.

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» та до Приватного підприємства «Рось» про солідарне стягнення з відповідачів 413 166,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем-2 як споживачем та відповідачем-1 як поручителем зобов`язань, щодо оплати спожитої електричної енергії у відповідності до укладеного Договору про постачання електричної енергії у встановленому розмірі та строк, у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 413 166,61 грн, яка за твердженням позивача має бути стягнута з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» було залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення відповідних недоліків.

01.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

14.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову із доказами направлення її відповідачам, відповідно до якої позивач просив стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» та Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» заборгованість за спожиту електричну енергію з ПДВ в сумі - 413 166 грн 61 коп., стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» та Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» судовий збір в сумі - 6 437 грн 79 коп., стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» та Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» інфляційні втрати в сумі - 12 580 грн 65 коп, стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» та Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» 3 % річних в сумі - 3 438 грн 49 коп. та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до платіжного доручення № 29477 від 28.12.2022 в сумі - 1 259 грн 71 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2023 заяву позивача про зміну предмета позову від 14.02.2023 було задоволено, прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову від 14.02.2023, запропоновано відповідачам надати письмові пояснення на заяву позивача про зміну предмету позову.

При цьому, судом зазначається, що Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2023, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачам строк для подання відзивів на позов та заперечень на відповіді на відзиви, а позивачу строк для подання відповіді на відзиви.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.02.2023 вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем-1 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» було отримано 07.02.2023, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.02.2023 вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем-2 - Приватним підприємством «Рось» було отримано 07.02.2023, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Крім того, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2023 про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову, було запропоновано відповідачам надати письмові пояснення на заяву позивача про зміну предмету позову.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17.02.2023 вбачається, що ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову відповідачем-1 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» було отримано 23.02.2023, проте, письмові пояснення на заяву позивача про зміну предмету позову, відповідачем -1 надані не були.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17.02.2023 вбачається, що ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову відповідачем-2 - Приватним підприємством «Рось» було отримано 23.02.2023, проте, письмові пояснення на заяву позивача про зміну предмету позову, відповідачем -2 надані не були.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідачі мали право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.02.2023 та ухвалою про прийняття заяви позивача про зміну предмету позову до розгляду від 16.02.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2023, не подали до суду відзивів на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

У зв`язку з реформуванням ринку електричної енергії, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 забезпеченням споживачів електричною енергією займаються різні суб`єкти ринку електричної енергії, зокрема, оператори систем розподілу та електропостачальники, одним з яких є ТОВ «ЕНЕРА СУМИ», яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268, єдиним постачальником універсальних послуг на території Сумської області є ТОВ "ЕНЕРА СУМИ".

Пунктом 3.1.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Правила) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до абз. 2 п. 1.2.15 Правил, для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» та Приватним підприємством «РОСЬ», філія «Роменський молочний комбінат» (Відповідач-2, Споживач) виникли правовідносини на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого Відповідач-2 приєднався заявою-приєднанням, обравши «Комерційну пропозицію № 1 У (151006)» (Додаток № 3 до договору).

Отже, підписання заяви-приєднання Відповідачем-2 підтверджує факт його приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 1.2 Договору умови даного Договору розроблені з урахуванням вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила), та є однаковими для всіх споживачів.

Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні (п. 3.4 Договору).

Згідно з Додатком №1 до Договору (заява - приєднання), початок постачання електричної енергії є 11 березня 2022, а оператор системи, з яким споживач уклав договір розподілу (передачі) електричної енергії є AT «СУМИОБЛЕНЕРГО».

В результаті приєднання відповідача до умов публічного договору про постачання електричної енергії йому було відкрито у ТОВ "ЕНЕРА СУМИ" особовий рахунок за № НОМЕР_1 .

У відповідності до п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

За доводами позивача, ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» належним чином виконувало умови Договору та здійснювало постачання електричної енергії Відповідачу-2, що підтверджується листом про переданий обсяг розподіленої електричної енергії, поставленої електропостачальником ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» споживачу ПП «РОСЬ», № 80-04/1864 від 22.11.2022 з Філії «Роменський міський район електричних мереж» AT «СУМИОБЛЕНЕРГО», яке на ринку електричної енергії України виконує функції адміністратора комерційного обліку (АКО), відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, а саме: здійснює надання сертифікованих даних комерційного обліку (остаточного набору даних комерційного обліку за встановлений період для точки комерційного обліку, що використовується всіма учасниками для розрахунків на ринку електричної енергії).

За твердженням позивача, ПП «РОСЬ» було фактично спожито електричну енергію, поставлену ТОВ «ЕНЕРА СУМИ», у жовтні 2022 у кількості 96 553 кВт*год.

Згідно з пп. 2 п. 7.2. Договору, постачальник зобов`язується обчислювати та виставляти рахунки споживачу, відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором.

Відповідно до п. 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (п. 4.14 Правил).

В свою чергу Споживач, згідно з пп. 1 п. 6.2. Договору, зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

За умовами комерційної пропозиції № 1 У до Договору, оплата електричної енергії, у тому числі за послугу з розподілу, здійснюється споживачем до початку звітного розрахункового періоду у формі 100 % попередньої оплати заявлених Споживачем обсягів споживання на найближчий наступний звітний розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку з донарахуванням по середньодобовому споживанню до 01 числа місяця. Попередня оплата визначається шляхом множення чинного у розрахунковому періоді рівня тарифу на обсяг активної електричної енергії, заявлений на наступний звітний розрахунковий період. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, зазначений у розрахункових документах. Сума переплати/недоплати визначається після завершення звітного розрахункового періоду. Сума переплати Споживача зараховується в якості оплати наступного звітного розрахункового періоду. Сума недоплати Споживча підлягає безумовній оплаті Споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п.5.1 Договору).

Згідно з п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Як вбачається із матеріалів справи, за особовим рахунком № 151006 ПП «РОСЬ» за спожиту активну електричну енергію було нараховано за жовтень 2022 - 563 166,61 грн, що підтверджується рахунком № 151006/164335/1 від 31.10.2022. Зазначений рахунок вручено представнику Відповідача-2 02.11.2022, про що свідчить його підпис на рахунку.

Проте, як вказує Позивач, вказаний рахунок так і не був оплачений Відповідачем-2, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Також судом встановлено, що 18.04.2022 між ПП «РОСЬ» (Відповідач-1, Боржник), ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» (Позивач, Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» (Відповідач-2, Поручитель) було укладено Договір поруки № 151006/1804/4.

Відповідно до п. 1 Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання грошових зобов`язань по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 151006 від 10.03.2022, укладеному між Кредитором та Боржником («Основний договір»), по сплаті нарахувань за активну електричну енергію з ПДВ, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних за період з квітня 2022 року по грудень 2023 року включно.

Згідно пункту 4.1 Договору поруки Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання зобов`язань по Основному договору. Згідно пункту 4.2 Договору поруки у разі неналежного виконання Боржником зобов`язань по Основному договору, Поручитель зобов`язується виконати за Боржника зобов`язання останнього перед Кредитором шляхом сплати грошових коштів на банківські рахунки, вказані в п. 7.3 Договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору поруки у разі одержання вимоги Кредитора, Поручитель зобов`язаний повідомити про це Боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення Боржника до участі у справі.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, Позивач, як Кредитор за Договором поруки, направив Поручителю електронним листом вимогу щодо погашення заборгованості за Боржника.

За твердженням Позивача, що підтверджується матеріалами справи, Поручитель на виконання вимоги Кредитора, здійснив 22.12.2022, 28.12.2022 та 29.12.2022 часткову оплату заборгованості Боржника за Основним Договором, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку за 22.12.2022.

Позивачем також долучено до матеріалів справи Довідку нарахувань та оплат по активній електроенергії за особовим рахунком № 151006, якою визначено, що 22.12.2022, 28.12.2022 та 29.12.2022 було здійснено часткову оплату вартості спожитої електричної енергії за період жовтня 2022 у сумах по 50 000,00 грн., а всього 150 000,00 грн.

Оскільки, на момент звернення до суду із позовом грошове зобов`язання в загальній сумі 413 166,61 грн (563 166,61 грн - 150 000,00 грн) на користь ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» ні Боржником, ні Поручителем не виконано, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення вказаної заборгованості з ПП «РОСЬ» та ТОВ «Роменський молочний комбінат» в солідарному порядку.

Крім того, відповідно до заяви позивача про зміну предмету позову, останній просив стягнути в солідарному порядку з ТОВ «Роменський молочний комбінат» та ПП «РОСЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» інфляційні втрати у розмірі 12 580,65 грн та 3 % річних у розмірі 3 438,49 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частинами 1, 2 статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII).

Згідно з п.14 ч.1 ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1 - 6 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії за жовтень 2022 Позивачем надано рахунок-фактуру за активну електричну енергію № 151006/164335/1 від 31.10.2022 на суму 563 166,61 грн. та Акт № 151006/164335/1 прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії на загальну суму 563 166,61 грн.

Суд зазначає, що від Відповідача-2 не надходили заперечень щодо отримання рахунків за спожиту електричну енергію.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення Відповідача-2 до оператора системи розподілу та адміністратора комерційного обліку стосовно неналежного виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та, відповідно, невірного визначення обсягів розподіленої електричної енергії за спірній період.

Отже, за висновком суду, матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача-2 простроченої заборгованості по оплаті вартості активної електроенергії спожитої ним у жовті 2022 з урахуванням часткової оплати в сумі 413 166,61 грн.

Станом на день ухвалення судом рішення у даній справі доказів оплати боргу в сумі 413 166,61 грн відповідачем-2 до суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Враховуючи укладений 18.04.2022 між ПП «РОСЬ», ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роменський молочний комбінат» Договір поруки № 151006/1804/4, відповідно до якого, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання грошових зобов`язань по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 151006 від 10.03.2022, укладеному між Кредитором та Боржником («Основний договір»), по сплаті нарахувань за активну електричну енергію з ПДВ, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних за період з квітня 2022 року по грудень 2023 року включно, оскільки відповідач-1 також не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання за договором, суд дійшов висновку, що відповідачами було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про солідарного стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 413 166,61 грн.

Крім того, відповідно до заяви позивача про зміну предмету позову, останній просив стягнути в солідарному порядку з ТОВ «Роменський молочний комбінат» та ПП «РОСЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» інфляційні втрати у розмірі 12 580,65 грн та 3 % річних у розмірі 3 438,49 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, суд зазначає, що такі розрахунки є арифметично вірними, відтак вимоги про стягнення 3 438,49 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого позивачем до стягнення інфляційного збільшення в розмірі 12 580,65 грн за період з 10.11.2022 по 07.02.2023 суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше, як у межах заявлених вимог, щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат суд дійшов висновку, що правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат частково у розмірі 10 514,81 грн.

Крім того, задоволенню підлягає заява позивача про повернення з Державного бюджету України судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до платіжного доручення № 29477 від 28.12.2022 в сумі - 1 259,71 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 7 697,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29477 від 28.12.2022. Сума судового збору в розмірі 1 259,71 грн сплачена позивачем, надлишково, оскільки в рамках позову позивачем заявлена одна вимога майнового характеру про стягнення з відповідачів 429 185,75 грн.

Отже, клопотання позивача про повернення частини судового збору підлягає задоволенню, а надлишково сплачений за платіжним дорученням № 29477 від 28.12.2022 судовий збір в розмірі 1 259,71 грн підлягає поверненню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у них обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10, ідентифікаційний код: 43673167) та Приватного підприємства «РОСЬ» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10, ідентифікаційний код: 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код: 41884537) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 413 166 грн 61 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 514 грн 81 коп. та 3% річних у розмірі 3 438 грн 49 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський Молочний Комбінат» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10, ідентифікаційний код: 43673167) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код: 41884537) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 203 грн 40 коп.

4. Стягнути з Приватного підприємства «РОСЬ» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10, ідентифікаційний код: 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код: 41884537) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 203 грн 40 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код: 41884537) з Державного бюджету України 1 259 (одну тисячу двісті п`ятдесят дев`ять) грн 71 коп. судового збору, надлишково сплаченого згідно з платіжним дорученням № 29477 від 28.12.2022.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.04.2023

Суддя Л.Г. Пукшин