номер провадження справи 22/31/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 Справа № 908/368/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

За участю представників сторін:

від позивача Лойко А.О., довіреність № 524/20-23 від 30.12.2022

від відповідача не з`явився

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1472/22

за позовом: Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Авто-77» (вул. Ракетна, буд. 38а, кв. 1, м. Запоріжжя, 69083)

про стягнення 17 427,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

07.02.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 54/юр від 20.01.2023) Концерну Міські теплові мережі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Авто-77» про стягнення 15693,82 грн. основного боргу; 1299,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2021 по січень 2022; 434,55 грн. 3% річних, нарахованих за період з 20.12.2020 по 01.02.2022.

Позов обґрунтовано бездоговірним споживанням відповідачем у період з листопада 2020 по квітень 2021 послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні по вул. Запорізька, 9 у м. Запоріжжі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач відзив на позов не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/368/23 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.02.2023 позовна заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., відкрито провадження у справі № 908/368/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 07.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.03.2023 судове засідання відкладено на 04.04.2023.

Відповідач у судове засідання 04.04.2023 не з`явився, свого представника не направив, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.02.2023, що надсилалася відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Ракетна, буд. 38а, кв. 1, м. Запоріжжя, 69083, повернуто до суду з відміткою поштового відділення зв`язку: за закінченням терміну зберігання.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копії ухвал надсилались судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, яка співпадає з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Суд повідомив представника відповідача директора Труфанова Д. про судовий розгляд справи телефонограмою від 14.03.2023.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд визнав можливим розглянути дану справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними матеріалами справи, за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 04.04.2023 судом справу розглянуто по суті, підписано та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують

31.01.2020 між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (орендодавець за договором), КП «ВРЕЖО № 7» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Авто-77» (орендар за договором, відповідач у даній справі) укладено договір № 493/2 оренди нежитлового приміщення № 217 цокольного поверху (літ А-9) площею 107,0 кв.м в будинку по вул. Запорізькій, 9, яке перебуває на балансі КП «ВРЕЖО № 7».

Вказане приміщення було передано ТОВ «Імперіал-Авто-77» згідно акту прийому-передачі від 31.01.2020.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.12.2021 у справі № 908/2632/21 розірвано договір оренди нежитлового приміщення по вул. Запорізькій, 9 від 31.01.2020 № 493/2; зобов`язано ТОВ «Імперіал-Авто-77» повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення № 217 цокольного поверху (літ А-9) площею 107,0 кв.м в будинку по вул. Запорізькій, 9 у м. Запоріжжі.

Згідно акту від 27.06.2022 державного виконавця Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), нежитлове приміщення площею 107,0 кв.м за адресою: вул. Запорізька, 9, м. Запоріжжя звільнено шляхом виселення ТОВ «Імперіал-Авто-77».

Представниками позивача у березні 2023 складено акт про вихід за адресою споживача, згідно якого приміщення по вул. Запорізькій, 9 у м. Запоріжжі, яке раніше займало ТОВ «Імперіал-Авто-77» на підставі договору оренди, зачинено, всередину ввійти не вдалося.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач - ТОВ «Імперіал-Авто-77» фактично займало нежитлове приміщення площею 107,0 кв.м в будинку по вул. Запорізькій, 9 у м. Запоріжжі в спірний період.

Згідно матеріалів справи, позивачем щомісячно виписувалися відповідачу рахунки за спожиту теплову енергію та акти приймання-передачі теплової енергії:

- рахунок, акт від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 1916,39 грн.;

- рахунок, акт від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 3090,41 грн.;

- рахунок, акт від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 3384,47 грн.;

- рахунок, акт від 28.02.2021 за лютий 2021 року на суму 3205,33 грн.;

- рахунок, акт від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 2707,69 грн.;

- рахунок, акт від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 1389,53 грн., всього на загальну суму 15693,82 грн.

Заперечень на акти відповідачем не надано, акти залишились з його боку не підписаними.

Позивач рекомендованим листом 25.01.2023 надіслав відповідачу письмову вимогу від 11.01.2023 № 248/44 про сплату заборгованості в сумі 15693,82 грн., що виникла у період з листопада 2020 по квітень 2021, разом з актами та рахунками. Відповідь на вимогу в матеріалах справи відсутня.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону, згідно ч. 1 ст. 2, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Виконавцем комунальної послуги за вказаним Законом є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції станом на квітень 2021).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 13 вказаного Закону, договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила).

Пунктом 2 Правил встановлено, що правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (пункт 4 Правил).

Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (пункт 29 Правил).

Споживач має право, зокрема: вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору; у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо; вимагати проведення по будинках, не обладнаних приладами комерційного обліку теплової енергії, нарахування реально спожитої кількості тепла на потреби опалення відповідно до визначених договором теплових навантажень будинків, реальних температур теплоносія в теплових мережах, температур зовнішнього повітря та тривалості розрахункового періоду (пункт 39 Правил).

Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (пункт 40 Правил).

Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 1, 5, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 року у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

З матеріалів даної справи слідує, що позивач надсилав відповідачу 29.01.2021 для підписання проєкт договору № 650993 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у приміщення № 217 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 9.

Доказів укладення договору матеріали справи не містять.

Позивач зазначив, що система опалення вказаного приміщення є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване.

Відповідач вказаних обставин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні по вул. Запорізька, 9 у м. Запоріжжі у період з листопада 2020 по квітень 2021 включно не заперечив та не спростував.

Відповідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно зі статтею 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позов не скористався, у судові засідання не з`являвся, позовні вимоги не спростував.

Доказів погашення заявленої до стягнення суми заборгованості матеріали даної справи не містять та сторонами не подані.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 15693,82 грн. основного боргу є обґрунтованою та доведеною, підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які були чинними у спірний період, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнається неправильним, оскільки містить арифметичні помилки в частині вирахування сукупного індексу інфляції. Згідно перерахунку суду, інфляційні втрати в межах заявленого позивачем періоду склали 1300,34 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог. З відповідача на користь позивача стягується 1299,08 грн. інфляційних втрат.

Розрахунок 3% річних судом перевірений та визнається правильним, з відповідача на користь позивача стягується 434,55 грн. 3% річних.

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом повністю.

6. Розподіл судових витрат

Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судовий збір у сумі 2684,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Авто-77» (вул. Ракетна, буд. 38а, кв. 1, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69083; ) на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091; ) 15693 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 82 коп. основного боргу, 1299 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 434 (чотириста тридцять чотири) грн. 55 коп. 3% річних, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 10 квітня 2023. Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.Суддя О.В. Ярешко